Matthew Quintal
Matthew Quintal | |
---|---|
Narození | 1766 Padstow |
Úmrtí | 1799 (ve věku 32–33 let) Pitcairnův ostrov |
Povolání | námořník |
Děti | Arthur Quintal I Edward Quintal[1] Matthew Quintal[1] John Quintal[1] Jane Quintal[1] Sarah Quintal[1] |
Příbuzní | Arthur Quintal II, Catherine Quintal[1], John Quintal[1], Charlotte Quintal[1], Phoebe Quintal[1], James Quintal[1], Caroline Quintal[1], Ruth Quintal[1], Lucy Anne Quintal[1], Absolom Quintal[1], Nathaniel Quintal[1], Joseph Quintal[1], Cornelius Quintal[1] a Mary Quintal[1] (vnoučata) |
Některá data mohou pocházet z datové položky. Chybí svobodný obrázek. |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/50/Mutiny_HMS_Bounty.jpg/220px-Mutiny_HMS_Bounty.jpg)
Matthew Quintal (*3. března 1766, Padstow, Anglie – 1799, Pitcairnův ostrov) byl anglický námořník a účastník slavné vzpoury na HMAV Bounty. Společně s vůdcem vzpoury Fletcherem Christianem odplul na Pitcairnův ostrov. Přežil na ostrově vzpouru tahitských společníků vzbouřenců, ale poté propadl alkoholu a byl zabit ostatními vzbouřenci Nedem Youngem a Johnem Adamsem.
Služba na Bounty
[editovat | editovat zdroj]Narodil se 3. března 1766 v Padstow v Cornwallu; jméno Quintal je pravděpodobně zkomolenina cornského Quintrell. Matka Sarah Leverton mu v dětství zemřela a on strávil dva roky u svého strýce a několik dalších let v Plymouthu s otcem. Tři roky poté sloužil na korvetě Nymphas se svým strýcem a po jeho smrti pracoval na válečné lodi HMS Triumph jako kapitánův sluha.[2]
Bylo mu 21 let, když byl převelen na HMAV Bounty z HMS Triumph společně se svým přítelem Williamem McCoyem.[3] Velitel Bounty, poručík William Bligh, Quintala později popsal:
MATTHEW QUINTAL. námořník, věk 21 let, 5 stop a 5 palců vysoký, světlé pleti, světle hnědých vlasů, silné postavy; silně tetovaný na zádech a několika dalších místech.[pozn. 1]
Matthew Quintal byl násilnické povahy a na palubě Bounty patřil k potížistům; 10. března 1788 se stal prvním členem posádky, který byl zbičován 24 ranami z popudu prvního důstojníka Johna Fryera.[5] William Bligh napsal do lodního deníku:[6]
„Až do dnešního odpoledne jsem doufal, že se mi podaří uskutečnit celou plavbu, aniž bych musil někoho potrestat, avšak shledávám nezbytným potrestat Matthewa Quintala dvěma tucty ran důtkami za zpupnost a pohrdání.“
Na příjezdu Tahiti navázal pevný vztah,[7] s dívkou jménem jménem Tevaura; její jméno znamená „duše“, Quintal jí dal po své matce anglickou přezdívku Sarah.[8]
Vzpoura a život na Pitcairnu
[editovat | editovat zdroj]Vzpoury proti veliteli lodi, poručíku Blighovi se Matthew Quintal ochotně účastnil;[9] společně s Williamem McCoye a desátníkem Charlesem Churchillem tvořil Quintal jádro vzbouřenců.[3] Quintalova bouřlivá povaha brzy zapříčinila i konflikt s vůdcem vzpoury Fletcherem Christianem na ostrově Tubuai, kde se vzbouřenci nejprve a neúspěšně pokusili usadit.[3]
Matthew Quintal i jeho tahitská manželka Tevaura patřili společně s osmi dalšími Brity a 18 Polynésany mezi posádku Bounty, která 15. ledna 1790 zakotvila u Pitcairnova ostrova.[10] Bounty byla odstrojena a vzbouřenci začali diskutovat, co s ní, protože mohla být z moře viditelná a přilákat pozornost k ostrovu. Quintal patřil k největším zastáncům jejího potopení a 23. ledna, zatímco se vzbouřenci ještě nedohodli, založil na palubě oheň a loď potopil.[11]
Na ostrově patřil Quintal mezi hlavní utiskovatele Polynésanů; když se 20. září 1793 tahitští muži vzbouřili a začali zabíjet evropské vzbouřence. Quintal a McCoy se před hněvem tahitských mužů zachránili útěkem do hor, kde se 11 dnů skrývali.[9] Poté se vrátili zpět do osady a jednoho z Tahiťanů, Manariiho, se jim podařilo skolit.[12] 20. září 1793 (Massacre Day) přežili kromě McCoye a Quintala ještě John Adams a Ned Young. Ti poté převzali v kolonii vedoucí úlohu, zatímco Quintal s McCoyem propadli alkoholu. Matthew Quintal také týral svou ženu Tevaruu, která poté v roce 1799 spáchala sebevraždu.[3] Později v roce 1799 byl Nedem Youngem a Johnem Adamsem zabit, neboť opilý hrozil osadníkům smrtí, či podle jiné verze usiloval o život dětem Fletchera Christiana.[3]
Rodina
[editovat | editovat zdroj]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/ea/Descendants_of_the_mutineers%2C_1862.jpg/220px-Descendants_of_the_mutineers%2C_1862.jpg)
Matthew Quintal měl na ostrově dvě manželky, Tevaruu (Sarah) a později Terauru, jež byla předtím s Nedem Youngem. Quintal měl s nimi dohromady šest dětí:[13]
- Tevarua
- Matthew Quintal (1791–1814)
- John Quintal (1792–1792; zemřel po sedmi dnech[3])
- Jane Quintal (*1795)
- Arthur Quintal (6. května 1795–19. listopadu 1873)
- Sarah Quintal (1797–27. listopadu 1851)
- Teraura
- Edward Quintal (1800–8. září 1841; pohrobek)
3. května 1856 všichni Pitcairňané opustili Pitcairnův ostrov a usadili se na ostrově Norfolk, který jim dala královna Viktorie. Na přelomu let 1857 a 1858 se 16 osadníků vrátilo zpět na Pitcairn a v roce 1864 dalších 24;[14] potomci Matthewa Quintala mezi nimi nebyli a tak na Pitcairnu žádní Quintalové nejsou, všichni žijí dodnes na Norfolku, či Novém Zélandu.[3] Mezi Quintalovy potomky patřil i Malcolm Champion (1883–1939), první novozélandský olympijský zlatý medailista (Letní olympijské hry 1912 ve Stockholmu).[15]
Odkazy
[editovat | editovat zdroj]Poznámky
[editovat | editovat zdroj]Reference
[editovat | editovat zdroj]- ↑ a b c d e f g h i j k l m n o p q r Darryl Roger Lundy: The Peerage.
- ↑ Matthew Quintal [online]. Rev. 2006-12-12 [cit. 2009-09-03]. (HMS Bounty Ancestors & Cousins). Dostupné online. (anglicky)
- ↑ a b c d e f g h Pitcairn Islands Study Center. Bounty's Crew Encyclopedia [online]. Angwin: Pacific Union College [cit. 2009-06-22]. Heslo QUINTAL, Matthew. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ SILVERMAN, David. Pitcairn Island. Cleveland: World Pub. Co., 1967. 258 s. Dostupné online. S. 43. (anglicky)
- ↑ Matthew Quintal - AB: Mutineer, age 21 [online]. Little Canada: Paul and Beth Lareau [cit. 2009-09-13]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2008-05-18. (anglicky)
- ↑ ALEXANDEROVÁ, Caroline. Bounty: Pravdivá historie vzpoury na plachetníku Bounty. Překlad Jaroslav Rek. 1. vyd. Praha: BB art, 2005. 488 s. ISBN 80-7341-630-1. S. 102.
- ↑ DENING, Greg. Mr Bligh's Bad Language: Passion, Power and Theatre on the Bounty. Cambridge: Cambridge University Press, 1994. 460 s. ISBN 0521467187. S. 85. (anglicky)
- ↑ Tevarua [online]. Rev. 2006-12-12 [cit. 2009-09-03]. (HMS Bounty Ancestors & Cousins). Dostupné online. (anglicky)
- ↑ a b Matthew Quintal [online]. findagrave.com, 2004-8-3 [cit. 2009-09-20]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ History [online]. onlinepitcairn.com [cit. 2009-06-28]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2009-03-09. (anglicky)
- ↑ Pitcairn Island (Pitcairn Islands). In: RING, Trudy, SALKIN, Robert M., SCHELLINGER, Paul E., LA BODA Sharon. International Dictionary of Historic Places: Asia and Oceania. Londýn: Taylor & Francis, 1. 1. 1996. [dále jen Pitcairn Island (Pitcairn Islands) in: International Dictionary of Historic Places: Asia and Oceania]. ISBN 1-884964-04-4. Svazek 5. S. 674. (anglicky)
- ↑ Pitcairn Islands Study Center. History of Pitcairn Island [online]. Angwin: Pacific Union College [cit. 2009-06-22]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ LUNDY, Darryl. Matthew Quintal [online]. Wellington: thePeerage.com, rev. 2006-4-16 [cit. 2009-09-18]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ FORTUNE, Kate. Pitcairn Islands. In: LAL, Brij V., FORTUNE, Kate. The Pacific Islands: an encyclopedia. Honolulu: University of Hawaii Press, 11. 2000. [dále jen Pitcairn Islands in: The Pacific Islands: an encyclopedia]. ISBN 082482265X. S. 602. (anglicky)
- ↑ Malcolm Champion [online]. Wellington ; Auckland: New Zealand Olympic Committee [cit. 2009-09-21]. Dostupné online. (anglicky)[nedostupný zdroj]
Související články
[editovat | editovat zdroj]Externí odkazy
[editovat | editovat zdroj]- Pitcairn Islands Study Center. Bounty's Crew Encyclopedia [online]. Angwin: Pacific Union College [cit. 2009-06-22]. Heslo QUINTAL, Matthew. Dostupné online. (anglicky)
- Matthew Quintal [online]. findagrave.com, 2004-8-3 [cit. 2009-09-20]. Dostupné online. (anglicky)
- Matthew Quintal [online]. Rev. 2006-12-12 [cit. 2009-09-03]. (HMS Bounty Ancestors & Cousins). Dostupné online. (anglicky)