Hesperidky
Hesperidky | |
---|---|
![]() Zahrada Hesperidek, Albert Herter | |
Synonyma | Hesperovny |
Význam | nymfy západu, strážkyně zlatých jablek |
Sídlo | zahrada Hesperidek |
Rodiče | Nyx či Atlás, případně jiní |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Hesperidky, starořecky Έσπερίδες Hesperides, též Hesperovny, jsou v řecké mytologii nymfy západu slunce a večera, které opatrují ve své zahradě zlatá jablka. Jejich počet a jména se v závislosti na pramenu liší, stejně tak nejasná je otázka o čí dcery se jedná. Někdy je jako jejich otec uváděn Atlás, po kterém se jim též říkalo Atlantovny, ale podle jiných podání byly dcerami Nykty, případně i Dia a Themidy nebo Forkýda a Kétó.[1][2]
Jména a genealogie
[editovat | editovat zdroj]Hesperidky jsou uváděny v počtu tří, čtyř i sedmi a jejich jména se podle podání liší:
- Aiglé, Erytheia, Hesperia a Arethúsa (Serviův komentář k Aeneidě odkazující k Hésiodovi[3] Pseudo-Apollodórova Bibliothéka 2.5.11[4])
- Aiglé, Erytheia a Hesperé (Apollónios z Rhodu, Argonautika, 4.1422[5])
- Aiglé, Hesperie, Aerika (úvod k Hyginovým Fabulae[2])
- Erytheia a Hesperothúsa (scholion ke Klémentovi Alexandrijském odkazující na Diodóra Sicilského[6])
- na jedné starověké váze jsou uváděny čtyři jména: Asteropé, Chrysothemis, Hygieia a Lipara[7]
- na jiné váze zase sedm: Aiopis, Antheia, Donakis, Kalypsó, Mermesa, Nelisa, and Tara[7][pozn. 1]
Podání o jejich rodičích jsou následující:
- bohyně noci Nyx, přičemž otec není zmíněn (Hésiodos, Theogonia 215[8], Serviův komentář k Aeneidě odkazující k Hésiodovi[3])
- Nyx a Erebos „temnota“ (úvod k Hyginovým Fabulae, Cicerovo De Natura Deorum 3.17)[2])
- titán Atlás (fragment z Feredýka, Hyginova Astronomica 2.3[2])
- Atlás a Hesperis „večer“ (Diodóros Sicilský, Bibliothéké historiké 4.26.2)[2]
- Zeus a Themis (scholon k Euripídově Hippolytovi)[9]
- Forkýs a Kétó (scholion k Apollóniovi Rhodskému 4.1399)[2]
Mytologie
[editovat | editovat zdroj]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/a3/Frederic_Leighton_-_The_Garden_of_the_Hesperides.jpg/220px-Frederic_Leighton_-_The_Garden_of_the_Hesperides.jpg)
V Hésiodově Theogonii jsou Hesperidky dcerami Nykty, ale nejsou uváděny jejich jména ani jejich počet. Sídlí na dalekém západě za Ókeanem, střeží zlatá jablka a stromy která je plodí a krásně zpívají. Bohatší podání o zlatých jablkách se objevuje až v pozdější literatuře. Na jejich získání Héraklem se poprvé objevuje narážka ve fragmentech z Aischylova Odpoutaného Prométhea. Podle Pseudo-Apollodóra nebyla tato jablka v Libyi, jak někteří tvrdí, ale u Atlánta mezi Hyperborejci na dalekém severu a střežily je právě Hesperidky. Byla darem Gaie Diovi po jeho svatbě s Hérou a kromě nymf je střežil nesmrtelný drak se sto hlavami, syn Týfóna a Echidny.[pozn. 2] Na Prométheovu radu se Héraklés Atlántovi nabídl, že za něj na chvíli nést nebeskou klenbu a Titán pak od Hesperidek jablka získal. Pseudo-Apollodóros však také uvádí podání, podle kterého Héraklés sám zabil draka střežící jablka.[10] Podle eposu Argonautika se s Hesperidkami setkali Argonauti, když dorazili do Libye právě poté, co Héraklés zabil draka Ládóna v posvátné Atlántově zahradě. Nymfy v té chvíli truchlily s bílýma rukama položenýma na zlatých hlavách a před námořníky se obrátily v prach. Orfeus se následně modlil a ze země vyrazily tři stromy: Hesperé jako topol, Erytheia jako jilm a Aiglé jako vrba. Aiglé jim poté pověděla o prameni, z kterého pil i Héraklés, a zachránila tak Argonauty před smrtí žízní. Kollonthos ve své básni Uchvácení Heleny uvádí, že ze stromu Hesperidek pocházelo i „jablko sváru“, které vedlo k událostem trojské války. Spojení Hesperidek s ambrósií napovídá tomu, že jejich jablka jsou ovocem nesmrtelnosti.[2] Tím se podobají bohyni Idunn, která střeží zlatá jablka zajišťující věčné mládí severským bohům.
Motiv spojení mezi zlatými jablky a svatbou Dia a Héry se objevuje také v Euripídově Hippolytovi, v eposu Posthomérika Quinta ze Smyrny nebo Nonnonových Dionýsiakách jsou Hesperidky spojovány se svatbou obecně. Objevují se také na vázách zobrazujících svatbu Pélea a Themidy, kde bohům podávaly ambrósii. Hesperidkami nejspíše jsou také blíže neurčené nymfy, které podle Pseudo-Apollódorovy Bibliothéky a Pausania darovaly Perseovi okřídlené sandály, kouzelný vak kibisis a Hádovu přilbu, když se vydával porazit Medúsu.[2]
Hesperidky jsou jedněmi z obyvatel dalekého západu, zahrnujícího tok Ókeanu i jeho břeh protilehlý světu smrtelníků. Tvoří tak protipól Éóji, bohyně úsvitu, na dalekém východě. Západ je úzce svázán s podsvětím, které se nachází za ním a kde žije Nyx, považovaná někdy za jejich matku. Na dalekém západě žije také další božstvo označované za jejich otce – Atlás. Kromě něj tyto oblasti obývají další bytosti, často spojené Hesperidkami příbuzenskými vztahy: Gorgony, dcery Forkýna a Kétó, a obr Géryonés, vnuk Gorgony Medúsy, žijící na ostrově Erytheia, jehož jméno nese i jedna z Hesperidek.[11] Plinius starší se pokusil zahradu Hesperidek ztotožnit se skutečnými místy: s ústním řeky Lixos, čímž je snad myšlena marocká řeka Dra, a s posvátným hájem nedaleko libyjského města Benghází, které bylo ve starověku zváno také Hesperides.[2]
Erytheia
[editovat | editovat zdroj]Erytheia, starořecky Ἐρυθεία, „červená“, je kromě výčtů jmen Hesperidek zmiňována v díle Mirabilium auscultationes, podle kterého Héraklés odvedl Erytheiu společně s Géryónovým dobytkem a vzal si ji ženu. Nejasný vztah k této nymfe Erytheii má několik dalších stejnojmenných postav. Jednu zmiňuje Hellanikos z Lesbu, podle kterého s Areem zplodila Eurytióna, pastýře Géryonových stád. Podle Pausania zase byla Erytheia dcerou Géryóna a s Hermem zplodila Nóraka, zakladatele sardinského města Nóra. Jako Erytheia je také označován západní ostrov, kde žil obr Géryonés, se svými stády.[6][12]
Athénaios ve svém díle Hostina sofistů navíc cituje Antimacha z Kolofónu, podle kterého vznešená Erytheia vede Hélia na jeho cestě ve zlaté číši.[pozn. 3] Toto podání bývá zpravidla považováno za Antimachovu invenci. Klasická badatelka Laura Masseti se však na základě komparace domnívá že jde o odkaz na indoevropský motiv cesty slunečního božstva doprovázeného „Červenou“, přičemž poukazuje na fakt, že u Hesperidek začíná Héliova noční cesta. Dále odkazuje na lotyšskou dainu, v které je sluneční bohyně Saule na své cestě doprovázena rybou zvanou rauda, „červená“, přičemž loď bohyně lze přirovnat k Héliově číši. Masseti zároveň spojuje rudou Erytheiu se samotnou Saule, která je rudě oděná a obecně je spojována s červenou barvou.[6]
Odkazy
[editovat | editovat zdroj]Poznámky
[editovat | editovat zdroj]- ↑ v případě nápisů na vázách není jasné zda Hesperidky jako Asteropé, Hygieia, Kalypsó měly něco společného se svými jmenovkyněmi nebo šlo o zcela odlišné postavy.
- ↑ drak je v tomto prameni, stejně jako ve většině jiných bezejmenný, Apollónios Rhodský ho ve své Argonautice nazývá Ládónem
- ↑ Georg Kaibel a Martin L. West čtou stejně jako Masseti Hélios, O. Jessen preferuje číst Héraklés
Reference
[editovat | editovat zdroj]- ↑ ZAMAROVSKÝ, Vojtěch. Bohové a hrdinové antických bájí. Praha: Mladá fronta, 1965. S. 146.
- ↑ a b c d e f g h i Hesperides [online]. Theoi [cit. 2022-08-24]. Dostupné online.
- ↑ a b Maurus Servius Honoratus. Commentary on the Aeneid of Vergil [online]. Perseus Digital Library [cit. 2022-08-24]. Dostupné online.
- ↑ Apollodorus, Library [online]. Perseus Digital Library [cit. 2022-08-24]. Dostupné online.
- ↑ Apollónios z Rhodu. Argonautica [online]. Sacred Texts [cit. 2022-08-24]. Dostupné online.
- ↑ a b c MASSETI, Laura. Antimachus's Enigma On Erytheia, the Latvian Sun-goddess and a Red Fish. The Journal of Indo-European Studies. 2019, roč. 47, čís. 1 & 2. Dostupné online.
- ↑ a b WALTERS, Henry Beauchamp. History of Ancient Pottery: Greek, Etruscan, and Roman: Based on the Work of Samuel Birch. London: J. Murray, 1905. Dostupné online. S. 92. Svazek II..
- ↑ Hésiodos. Zpěvy železného věku. Praha: Svoboda, 1990. S. 22. Verš 215.
- ↑ Themis [online]. Theoi [cit. 2022-08-24]. Dostupné online.
- ↑ Apollodorus, Library [online]. Perseus Digital Library [cit. 2022-08-24]. Pseudo-Apollodórova Bibliothéka 2.5.11. Dostupné online.
- ↑ LUHANOVÁ, Eliška. Zrození světa: kosmologie básníka Hésioda. Červený Kostelec: Pavel Mervart, 2014. ISBN 978-80-7465-109-0. S. 214–215.
- ↑ Pausaniás. Cesta po Řecku II.. Praha: Svoboda, 1973. S. 297. Kniha X., kapitola 17..
Externí odkazy
[editovat | editovat zdroj]Obrázky, zvuky či videa k tématu Hesperidky na Wikimedia Commons