French Open
French Open | |
---|---|
Tournoi de Roland-Garros | |
![]() | |
![]() | |
Základní informace | |
Založeno | 1891 |
Místo | Paříž (16. obvod) Francie |
Dějiště | Stade Roland-Garros (od 1928) |
Souřadnice | 48°50′50″ s. š., 2°14′57″ v. d. |
Povrch | červená antuka / venku (zahatahovací střecha dvou kurtů) |
Dotace | 53 478 000 EUR |
Období | květen a červen |
Ředitelka | Amélie Mauresmová (od 2022)[1] |
Poznámka | jediný grandslam na antuce, považovaný za fyzicky nejnáročnější turnaj světa,[2][3] |
Soutěže mužů | 128 dvouhra (128 kval.) / 64 čtyřhra |
Soutěže žen | 128 dvouhra (128 kval.) / 64 čtyřhra |
Smíšená soutěž | 64 hráčů (32 párů) |
Vítězové French Open 2024 | |
Dvouhra mužů | ![]() |
Dvouhra žen | ![]() |
Čtyřhra mužů | ![]() ![]() |
Čtyřhra žen | ![]() ![]() |
Smíšená čtyřhra | ![]() ![]() |
Grand Slam | |
Australian Open • French Open Wimbledon • US Open | |
rolandgarros Některá data mohou pocházet z datové položky. |
French Open, známý pod názvem Roland Garros (oficiálně francouzsky Les Internationaux de France de Roland Garros nebo Tournoi de Roland-Garros, také Mezinárodní mistrovství Francie v tenise), je druhý ze čtyř tenisových turnajů nejvyšší kategorie – Grand Slamu, každoročně hraný na přelomu května a června. Pojmenování získal po francouzském válečném letci Rolandu Garrosovi, který roku 1913 jako první přeletěl Středozemní moře. Úvodní ročník se konal v roce 1891 pod názvem Championnat de France. Až do počátku otevřené éry tenisu se v angličtině jmenoval French Championships. V sezóně 1968 byl pak turnaj jako první z grandslamů otevřen profesionálním tenistům, což odráží část „Open“ v názvu.
Od roku 1928 je dějištěm události dvanáctihektarový tenisový areál Stade Roland-Garros ležící na území 16. městského obvodu Paříže v sousedství Buloňského lesíka. Představuje jediný ze čtyř nejvýznamnějších turnajů velké čtyřky hraný na otevřených antukových dvorcích. Největším z dvaceti tří kurtů je Court Philippe-Chatrier s kapacitou 15 tisíc diváků, jenž získal název po sportovním funkcionáři Philippu Chatrierovi. V roce 2020 byl opatřen zatahovací střechu. Druhý hlavní dvorec pro deset tisíc osob nese jméno Court Suzanne-Lenglen po tenisové legendě Suzanne Lenglenové a zastřešen byl pro letní olympiádu 2024. V březnu 2019 byl otevřen třetí stadion, Court Simonne-Mathieu pro 5 tisíc diváků, pojmenovaný po šampionce turnaje a člence hnutí odporu Simonne Mathieuové.[4]
Grandslam je nejsledovanější francouzskou událostí ve světě.[5][6] Pro pomalý antukový povrch, sedm kol a mužskou dvouhru na tři vítězné sety, je French Open považován za fyzicky nejnáročnější tenisový turnaj světa.[7][8] V roce 2022 byl za stavu her 6–6 v rozhodující sadě všech zápasů zaveden tiebreak do 10 bodů, s nutností minimálně dvoubodového rozdílu.[9][10]
Program zahrnuje soutěže mužské i ženské dvouhry, mužskou, ženskou a smíšenou čtyřhru, soutěže juniorů, legend a vozíčkářů. Na počest čtyř francouzských tenistů první poloviny 20. století označovaných jako „čtyři mušketýři“ získává vítěz mužské dvouhry Pohár mušketýrů. Vítězka ženské dvouhry je oceněna Pohárem Suzanne Lenglenové. V sezóně 2006 finanční odměny žen vyrovnaly prémie mužů. Generálním partnerem je bankovní dům BNP Paribas a oficiálními partnery Emirates, Lacoste, Renault a Rolex.[11]
Rafael Nadal získal v letech 2005–2022 čtrnáct trofejí, čímž vytvořil rekord nejvyššího počtu titulů z dvouhry jediného grandslamu. Jako první profesionální tenista rovněž vyhrál jakýkoli turnaj čtrnáctkrát. Na Roland Garros se stal prvním startujícím s alespoň 100 vítěznými zápasy, i prvním hráčem historie, jenž podesáté obhájil titul z jediného grandslamu. Rekordmankou v ženské dvouhře se stala Chris Evertová se sedmi trofejemi.
Název
[editovat | editovat zdroj]Oficiální název grandslamu ve francouzštině zní „Les internationaux de France de Roland-Garros“, ve zkrácené podobě pak „Tournoi de Roland-Garros“. Běžnými názvy jsou anglický „French Open“ a případně také jednoduchá mezinárodně používaná forma „Roland Garros“. Ve francouzštině je spojovník do jmen vkládán po úmrtí osoby, a proto korektní forma zápisu jména letce je „Roland-Garros“.[12] Malá encyklopedie tenisu uvádí český název grandslamu ve formě „Mezinárodní mistrovství Francie“.[13]
Historie
[editovat | editovat zdroj]Championships éra
[editovat | editovat zdroj]1891–1924: Uzavřený šampionát
[editovat | editovat zdroj]Na první ročník grandslamu, který se uskutečnil v roce 1891, měli přístup pouze hráči registrovaní ve francouzských tenisových oddílech. Mezi ně patřil také Brit H. Briggs, jenž si odnesl debutovou výhru. Počátečnímu období dominoval Francouz Max Decugis s rekordními osmi amatérskými tituly. Název turnaje zněl Championnat de France. V angličtině se používal překlad „French Championships“. Premiérový ročník ženské části proběhl v roce 1897 a vítězkou se v prvních třech letech stala Francouzka Adine Massonová, která získala celkem pět titulů.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/8a/Nadal_vs_Federer_RG_2007.jpg/220px-Nadal_vs_Federer_RG_2007.jpg)
Uzavření soutěží výlučně pro tenisty francouzských klubů trvalo do roku 1924. V této počáteční fázi se dějištěm konání staly postupně čtyři lokality:
- Île de Puteaux v Puteaux – hrálo se na pískovém povrchu se štěrkovým podkladem
- Racing Club de France v pařížském Buloňském lesíku – hrálo se na antuce
- Société Athlétique de la Villa Primrose v Bordeaux – ročník 1909, hrálo se na antuce
- Tennis Club de Paris, v pařížské čtvrti Auteuil – hrálo se na antuce
Současně s tímto turnajem se v období 1912–1914 a v letech 1920, 1921 a 1923, konala na antukových dvorcích Stade français v Saint-Cloud druhá tenisová soutěž World Hard Court Championships (WHCC; česky Mistrovství světa na tvrdých dvorcích). Roku 1922 proběhla její soutěž v Bruselu. Někdy je právě tento turnaj považován za skutečného předchůdce druhého grandslamu sezóny, protože byl od počátku otevřen i zahraničním tenistům. Dvakrát tuto událost vyhrála novozélandská světová jednička Tony Wilding (1913, 1914), a později také první hráč světa Američan Bill Tilden (1921). V roce 1924 již WHCC neproběhl v důsledku konání pařížských letních olympijských her.
1925–1945: Otevření světu a čtyři mušketýři
[editovat | editovat zdroj]V roce 1925 byl Championnat de France poprvé otevřen i zahraničním amatérským tenistům. V letech 1925 a 1927 se uskutečnil na antukových dvorcích Stade français v Saint-Cloud, kde se předtím odehrávalo Mistrovství světa na tvrdých dvorcích. Roku 1926 turnaj hostil Racing Club de France v Buloňském lesíku, tedy místo, na němž se v předchozích letech konal uzavřený francouzský šampionát.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/15/Cibulkova_Roland_Garros_2009_3.jpg/220px-Cibulkova_Roland_Garros_2009_3.jpg)
Po francouzském vítězství „čtyř mušketýrů“ – René Lacosta, Jeana Borotry, Henri Cocheta a Jacquese Brugnona, nad družstvem Spojených států v Davis Cupu 1927 konaném ve Filadelfii, se Francouzi rozhodli rychle vybudovat nový sportovní areál, na kterém by obhajovali ve vyzývacím finále salátovou mísu. Tak vznikl záměr vzniku Tenisového areálu Rolanda Garrose, který byl otevřen již v roce 1928 ve čtvrti Autiel na jihu Paříže. Od tohoto data se v něm každoročně koná grandslam French Open, do roku 1968 hraný pod názvem French Championships.[15] Pojmenování tenisový areál získal po francouzském letci Rolandu Garrosovi, který 23. září 1913 jako první přeletěl Středozemní moře a poté se účastnil v roli bojového pilota první světové války.
Antukový povrch na dvorcích je relativně pomalý, což vede k možnosti rozvinutí obranného stylu hry. Vítězové jsou obvykle vnímání jako nejlepší tenisté na antuce pro dané období.[16] Turnaj se neuskutečnil v obdobích první (1915–1919) a druhé světové války (1940–1945). Ve vichistickém režimu byl v letech 1941–1945 hrán turnaj Tournoi de France, tenisové mistrovství uzavřené jen pro francouzské tenisty, jehož dvojnásobným šampiónem se stal Bernard Destremau a třikrát na něm triumfoval Yvon Petra. Francouzská tenisová federace jej však nezahrnuje do historie grandslamu.[17]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/f5/Iveta_Bene%C5%A1ov%C3%A1_at_the_2009_French_Open_2.jpg/220px-Iveta_Bene%C5%A1ov%C3%A1_at_the_2009_French_Open_2.jpg)
Ve dvacátých letech ovládli mužské soutěže čtyři mušketýři, přesto se žádnému z nich nepovedlo titul obhájit. Francouzskou dominanci přerušil v roce 1933 Australan Jack Crawford. Do roku 2013 pak grandslam vyhráli pouze dva další domácí hráči, a to v roce 1946 Marcel Bernard, který v pětisetové finálové bitvě porazil československého tenistu Jaroslava Drobného, a podruhé roku 1983 Yannick Noah po výhře nad Švédem Matsem Wilanderem.
Ve třicátých letech byli hlavními postavami grandslamu Crawford, Němec Gottfried von Cramm a Brit Fred Perry. Roku 1938 zvítězil v boji o titul nad Čechoslovákem Roderichem Menzelem první Američan Don Budge, jenž danou sezónu také získal premiérový čistý grandslam v historii tenisu.
Mezi ženami se ve dvacátých letech prosadila Francouzka Suzanne Lenglenová se šesti tituly, následována čtyřmi výhrami Američanky Helen Willsové Moodyové a v letech 1935–1937 třemi trofejemi Němky Hilde Krahwinkel Sperlingové.
1946–1967: Dominance Australanů a Američanek
[editovat | editovat zdroj]První dva ročníky pařížského grandslamu konané po druhé světové válce, v letech 1946 a 1947, se hrály až po londýnském Wimbledonu, jako třetí událost ze čtyř.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/e7/Gustavo_Kuerten_French_Open_2005.jpg/220px-Gustavo_Kuerten_French_Open_2005.jpg)
V roce 1947 získal titul Maďar József Asbóth a v 50. letech se mezi hlavní osobnosti zařadil československý tenista, jenž později získal egyptské občanství od krále Farúka, Čech Jaroslav Drobný. Po finálových nezdarech z let 1946, 1948 a 1950, vyhrál následující dva ročníky 1951 a 1952. V roce 1953 pak v semifinále nestačil na nastupujícího australského tenistu Kena Rosewalla, který se stal v osmnácti letech a sedmi měsících věku, do té chvíle nejmladším vítězem French Championships.
Ženskou část v poválečné etapě ovládly Američanky, když si v letech 1946–1960 připsaly vítězství Margaret Osborneová duPontová, Patricia Canningová Toddová, Doris Hartová, Shirley Fryová Irvinová, Maureen Connollyová Brinkerová a konečně v roce 1960 tuto zámořskou šňůru zakončila Darlene Hardová. V roce 1958 se Maďarka Zsuzsa Körmöczyová stala vůbec nejstarší šampiónkou pařížské události, když vyhrála ve věku třiceti tří let a devíti měsíců.
Od roku 1956 následovalo třináctileté období dominance australských hráčů, které po titulech Roye Emersona, Rosewalla a Freda Stolla v roce 1969 titulem završil Rod Laver, který v dané sezóně získal druhý čistý grandslam v mužském tenisu. Nesnadné soupeře Australanů v této éře představovali Ital Nicola Pietrangeli a Španěl Manuel Santana, oba se dvěma vítězstvími.
V šedesátých letech si mezi ženami po dvou titulech připsaly Australanka Margaret Courtová a Britka Ann Haydonová-Jonesová.
Open éra
[editovat | editovat zdroj]V sezóně 1968 došlo k otevření turnaje pro profesionály a od tohoto roku název grandslamu zní French Open.
Protože otevření Australian Open proběhlo až v roce 1969, stal se French Open 1968 historicky prvním grandslamem, na němž mohli startovat profesionální hráči. Tento ročník vyhrál Australan Ken Rosewall, jenž v boji o titul zdolal krajana Roda Lavera. Ve finále ženské dvouhry triumfovala americká tenistka Nancy Richeyová, na jejíž raketě ve finále skončila Haydonová-Jonesová. V roce 1969 pak potřetí triumfovala Margaret Courtová, která v dané sezóně zkompletovala jako první tenistka otevřené éry čistý grandslam ve dvouhře. Celkově pařížskou dvouhru vyhrála pětkrát (z toho 3× v otevřené éře).
70. a 80. léta: Nástup Borga a opět Američanek
[editovat | editovat zdroj]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/a0/Steffi_Graf_2005.jpg/220px-Steffi_Graf_2005.jpg)
Od počátku sedmdesátých let, po ukončení australské nadvlády, se začali prosazovat evropští tenisté. Dva tituly v řadě si připsal československý hráč Jan Kodeš, následován Španělem Andrésem Gimenem, který se v roce 1972 stal ve věku třiceti čtyř let a deseti měsíců, vůbec nejstarším vítězem French Open v historii. Od roku 1974 nastala dominantní etapa Švéda Björna Borga, jehož šest trofejí nasbíraných do roku 1981 dokázali přerušit pouze Ital Adriano Panatta (1976), jenž ho porazil v prvním kole a Argentinec Guillermo Vilas (1977). Osmnáctiletý Börg se vítězstvím v roce 1974 stal nejmladším šampiónem turnaje, když překonal věkový rekord Rosewalla.
Tiebreak do 7 bodů byl zaveden v roce 1973. Do roku 2022 se nehrál v rozhodující sadě zápasů,[18] kdy všechny rozhodující sady za stavu her 6–6 začala uzavírat zkrácená hra do 10 bodů.
Od sezóny 1972, kdy titul získala Billie Jean Kingová, nastoupila druhá perioda dominance amerických tenistek, která skončila až rokem 1986. Během této etapy vytvořila rekord v počtu sedmi titulů Chris Evertová, dvě výhry zaznamenala také Martina Navrátilová, která již v Paříži startovala s americkým občanstvím. Od roku 1987 se prosazovaly Evropanky, nejvíce pak Němka Steffi Grafová s šesti vítězstvími, která v roce 1988 navíc dosáhla na čistý grandslam.
Tři tituly v osmdesátých letech přidali Švéd Mats Wilander a Čech Ivan Lendl. V roce 1989 se stal vůbec nejmladším mužským vítězem dvouhry na jakémkoli Grand Slamu Američan Michael Chang, když ve věku sedmnácti let a tří měsíců dokázal nejdříve ve čtvrtém kole porazit světovou jedničku Lendla v pětisetové bitvě, v níž už prohrával 0–2 na sety. Ve finále opět v pěti dějstvích zdolal Švéda Stefana Edberga. Překonal tak věkový rekord Matse Wilandra, který Roland Garros 1982 vyhrál v sedmnácti letech a devíti měsících.
Od 90. let: Úspěch Evropanů – Nadal a Heninová
[editovat | editovat zdroj]V devadesátých letech získali dva tituly za sebou Američan Jim Courier a Španěl Sergi Bruguera. Následovaly tři vítězství světové jedničky Gustavo Kuertena, prvního brazilského vítěze turnaje.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/8d/Rafael_Nadal_and_Roger_Federer_at_the_2006_French_Open.jpg/280px-Rafael_Nadal_and_Roger_Federer_at_the_2006_French_Open.jpg)
Od začátku nového milénia začala španělská éra, kdy po výhrách Alberta Costy a Juana Carlose Ferrera, přišlo do roku 2012 sedm titulů Rafaela Nadala, jehož dominanci od sezóny 2004 přerušil pouze v roce 2009 Švýcar Roger Federer, který tím doplnil sbírku titulů ze všech čtyř grandslamů. V roce 2012 pak Nadal sedmou výhrou překonal Borgův rekord a současně vyrovnal nejvyšší počet vítězných grandslamů ve dvouhře z jediného turnaje, když se zařadil po bok sedmi wimbledonských výher Američana Peta Samprase (později se k nim přidal i Roger Federer, který v to samém roce posedmé vyhrál Wimbledon).
Čistý grandslam v sezóně 1997 unikl Švýcarce Martině Hingisové, když vyhrála tři zbylé grandslamy, ale ve finále French Open 1997 odešla poražena od Chorvatky Ivy Majoliové a nikdy singlový titul na turnaji nezískala. V devadesátých letech dosáhla hattricku – tří výher v řadě Jugoslávka Monika Selešová. Při prvním z nich v roce 1990, kdy jí bylo šestnáct let a šest měsíců, se stala nejmladší vítězkou celé historie French Open.
V sezóně 2002 vyhrála dvouhru Mary Pierceová, první Francouzka od titulu Françoise Dürrové z roku 1967. Do konce první dekády nového tisíciletí se nejvýraznější postavou ženské části Roland Garros stala belgická světová jednička Justine Heninová, která triumfovala celkem čtyřikrát, z toho třikrát v řadě. French Open 2011 pak vyhrála Číňanka Li Na a stala se historicky prvním tenistou z asijské země, jenž dokázal vyhrát dvouhru na jakémkoli grandslamu. Maria Šarapovová si připsala v roce 2012 první titul a jako desátá žena historie tenisu zkompletovala kariérní Grand Slam. Druhou trofej přidala o dva roky později po vítězství nad Simonou Halepovou.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/f4/Serena_Williams_Roland_Garros.jpg/220px-Serena_Williams_Roland_Garros.jpg)
Rafael Nadal se finálovou výhrou nad Davidem Ferrerem v roce 2013 stal prvním mužem historie, kterému se podařilo jediný grandslam vyhrát osmkrát. Serena Williamsová na stejném ročníku triumfovala podruhé, když titul získala po 11 letech, což představovalo nejdelší prodlevu mezi dvěma grandslamovými vítězstvími v open éře. V následujícím ročníku 2014 vylepšil Španěl svůj rekordní zápis, když získal devátou trofej poté, co ve finále zdolal Djokoviće. Od prvního startu v roce 2005 prohrál během dalších jedenácti odehraných ročníků dva zápasy – v osmifinále 2009 se Švédem Söderlingem a ve čtvrtfinále 2015 s Djokovićem, když ze 70 zbylých klání vyšel vítězně.[19] V ženském deblu 2014 dosáhla na premiérovou trofej z pařížského grandslamu asijská dvojice, kterou tvořily čínská světová jednička Pcheng Šuaj a tchajwanská druhá hráčka žebříčku Sie Šu-wej. Novak Djoković v roce 2016 zkompletoval jako osmý tenista kariérní Grand Slam, stal se třetím hráčem, který vyhrál čtyři majory v řadě.[20] a jako první vydělal na odměnách více než 100 milionů dolarů, když hranici překonal postupem do čtvrtfinále.[21] Druhou španělskou šampionkou z dvouhry se ve stejném ročníku stala nastupující světová dvojka Garbiñe Muguruzaová.[22] Premiérový titul na majorech v roce 2018 vybojovala Rumunka Simona Halepová. Poprvé od roku 1992 tak v obou singlových soutěžích zvítězili světové jedničky.[23]
French Open 2020 probíhal kvůli pandemii covidu-19 na přelomu září a října s hygienickými omezeními. Premiérově od roku 1947 byl hrán mimo tradiční jarní termín a sezónní grandslam poprvé v historii uzavřel. Maximální denní návštěvnost byla snížena na tisíc diváků a smíšená soutěž zrušena.[24] Rafael Nadal na něm od roku 2017 získal čtvrtou trofej v řadě. V Paříži se stal prvním tenistou s alespoň 100 vyhranými zápasy a po Federerovi celkově druhým mužem na jednom z majorů. Představoval rovněž prvního muže otevřené éry, který počtvrté triumfoval na grandslamu bez ztráty setu a prvního tenistu historie, jemuž se podařilo podesáté obhájit titul z jediného grandslamového turnaje.[25][26][27] Titul z ženské dvouhry si v roce 2021 odvezla Češka Barbora Krejčíková, která jako šestá pařížská šampionka v řadě vybojovala na Roland Garros premiérový singlový grandslam. Navíc se stala první hráčkou od Mary Pierceové z roku 2000, jež triumfovala během jednoho ročníku i ve čtyřhře.[28] V roce 2022 Nadal navýšil vlastní rekordy, když vyhrál počtrnácté dvouhru a jako první muž získal 22. grandslam.[29] Třetí trofejí v roce 2023 se Srb Novak Djoković stal prvním mužem s dvaceti třemi grandslamy z dvouhry a jako první potřetí zkompletoval kariérní grandslam. Ve 36 letech a 20 dnech vyhrál rovněž jako nejstarší šampion.[30] Sedmnáctou účastí ve čtvrtfinále překonal Nadalův rekord.[31]
V roce 2024 počtvrté zvítězila Polka Iga Świąteková. Třetím pařížským triumfem v řadě se připojila k Selešové a Heninové, které tohoto výkonu v open éře také dosáhly.[32] Titulem s Arévalem zkompletoval v ročníku 2024 Chorvat Mate Pavić kariérní grandslam i Zlatý slam ve čtyřhře.[33]
Stade Roland-Garros
[editovat | editovat zdroj]Tenisový areál Stade Roland-Garros (česky Stadion Rolanda Garrose nebo Tenisový areál Rolanda Garrose) leží v 16. městském obvodu Paříže u Buloňského lesíka.[34] První ročník Roland Garros se v něm odehrál v roce 1928. Po modernizaci z přelomu druhé a třetí dekády 21. století má 18 kurtů s hlavními stadiony Philippa Chatriera, Suzanne Lenglenové a Simonne Mathieuové. S plochou dvanácti hektarů se jedná o nejmenší ze všech grandslamových areálů.[35] Sídlí v něm tenisový svaz Fédération Française de tennis, Národní tréninkové centrum (CNE) a Tenniseum, mapující dějiny tenisu.[36] Stal se i dějištěm tenisového turnaje a finálové fáze boxu na Letních olympijských hrách 2024.[37]
Přehled dvorců
[editovat | editovat zdroj]Hlavní dvorce | kapacita | otevření | střecha | ||
---|---|---|---|---|---|
Court Philippe-Chatrier (dříve Center Court) |
![]() |
15 225 | [38] | 1928 | zatahovací |
Court Suzanne-Lenglen (dříve Court A) |
![]() |
10 056 | [38] | 1994 | zatahovací |
Court Simonne-Mathieu | ![]() |
5 000 | [39] | 2019 | není |
Court n°14 (v roce 2018 Court n°18) |
![]() |
2 200 | [40] | 2018 | není |
Sběrači míčků
[editovat | editovat zdroj]Na French Open působí 280 sběračů míčků (francouzsky ramasseurs de balles).[41] Jedná se o 12–16leté francouzské chlapce a dívky hrající tenis, kteří během zápasů nosí stejnokroj udělovaný od roku 1979. Jejich výběr probíhá na základě podané žádosti, kterých v roce 2010 přišlo okolo 2 500.[42] Vybraní adepti podstupují před grandslamem vícetýdenní přípravu.
Mediální pokrytí
[editovat | editovat zdroj]Televizní přenos ze všech dvorců areálu ve Francii přenáší veřejnoprávní France Télévisions a streamovací služba Prime Video, která má exkluzitivu na večerní zápasy z centrkurtu, tzv. night session. Mimo francouzské území v roce 2024 přenos putoval 170 televizními stanicemi a digitálními platformami do 220 zemí. Eurosport, součást Warner Bros. Discovery, drží práva od roku 1989.[43] Francouzský tenisový svaz v roce 2024 prodloužil na dalších pět let smlouvu s čínskou státní televizí CCTV a také kontrakt s australským vysílatelem Nine Network.[44]
Ve Spojených státech amerických držela vysílací práva v letech 1975–2024 stanice NBC.[45] Také ESPN přenášela zápasy do roku 2003. Její stanice ESPN2 zprostředkovávala v období 2007–2015 program dopoledního okna v amerických časových pásmech, a to díky sublicenci od Tennis Channelu. Placený Tennis Channel měl v tomto severoamerickém státě kabelová práva do roku 2023.[46] Od roku 2025 získal americká vysílací práva sportovní kanál TNT Sports ze skupiny Warner Bros. Discovery.[43] Ve Spojeném království přenášela pařížský grandslam mezi roky 1981–2011 veřejnoprávní BBC, v období 2012–2021 pak sportovní ITV Sport a v roce 2022 získal minimálně čtyřletou exkluzivitu Eurosport.[47]
Plakáty
[editovat | editovat zdroj]Francouzská tenisová federace zavedla v roce 1980 tradici oficiálních plakátů pro jednotlivé ročníky Roland Garros. Oslovování jsou moderní umělci. Mezi autory se zařadili Jiří Kolář (1986), Pierre Alechinsky (1988), Joan Miró (1991), Antonio Saura (1997), Hervé Télémaque (1998), Antoni Tàpies (2000), Arman (2000) či Daniel HuMAYr (2004). Sbírka plakátů je vystavena v Tenniseu.[48]
Poháry pro vítěze
[editovat | editovat zdroj]Jména vítězů soutěží dvouher jsou vyryta na poháry. Všechny jsou vyrobeny z čistého stříbra:
- vítězce ženské dvouhry náleží pohár „Coupe Suzanne Lenglen“, pojmenovaný po šestinásobné šampionce Suzanne Lenglenové, udělován od roku 1979,
- vítězi mužské dvouhry náleží pohár „Coupe des Mousquetaires“ (Pohár mušketýrů), pojmenovaný v roce 1927 po čtyřech mušketýrech francouzského tenisu,
- vítězům mužské čtyřhry náleží „Coupe Jacques Brugnon“, pojmenovaný po Jacquesi Brugnonovi,
- vítězkám ženské čtyřhry náleží pohár „Coupe Simonne Mathieu“, pojmenovaný po šestinásobné šampionce a člence Hnutí odporu Simonne Mathieuové,
- vítězům smíšené čtyřhry náleží pohár „Coupe Marcel Bernard“, pojmenovaný po šampionu Marcelu Bernardovi
Všichni vítězové obdrží nepatrně menší stříbrné repliky pohárů vyrobené firmou Maison Mellerio, sídlící na pařížské ulici Rue de la Paix.
Poháry pro vítěze mužské dvouhry, ženské dvouhry, ženské čtyřhry, smíšené čtyřhry a mužské čtyřhry
Dotace turnaje
[editovat | editovat zdroj]Celková dotace French Open 2024 činila 53 478 000 eur, což představovalo meziroční nárůst o 7,82 %. Rozpočet dvouher se zvýšil o 7 %. Nejvýraznější vzestup zaznamenala dotace kvalifikací otevíracího týdne, s celkovým navýšením o 24,65 %. Vyřazení v prvním kole dvouhry obdržrli 73 tisíc eur a vítězové získali 2,4 miliony eur, o sto tisíc více než v předchozím ročníku.[49]
Soutěž | vítězové | finalisté | semifinalisté | čtvrtfinalisté | 16 v kole | 32 v kole | 64 v kole | 128 v kole | Q3[a] | Q2[a] | Q1[a] |
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Dvouhra mužů a žen | 2 400 000 € | 1 200 000 € | 650 000 € | 415 000 € | 250 000 € | 158 000 € | 110 000 € | 73 000 € | 41 000 € | 28 000 € | 20 000 € |
Čtyřhra mužů a žen[b] | 590 000 € | 295 000 € | 148 000 € | 80 000 € | 43 500 € | 27 500 € | 17 500 € | — | — | — | — |
Smíšená čtyřhra[b] | 122 000 € | 61 000 € | 31 000 € | 17 500 € | 10 000 € | 5 000 € | — | — | — | — | — |
Dvouhra vozíčkářů | 62 000 € | 31 000 € | 20 000 € | 12 000 € | 8 500 € | — | — | — | — | — | — |
Čtyřhra vozíčkářů[b] | 21 000 € | 11 000 € | 8 000 € | 5 000 € | — | — | — | — | — | — | — |
Dvouhra kvadruplegiků | 62 000 € | 31 000 € | 20 000 € | 12 000 € | — | — | — | — | — | — | — |
Čtyřhra kvadruplegiků[b] | 21 000 € | 11 000 € | 8 000 € | — | — | — | — | — | — | — | — |
Vysvětlivky
Bodové hodnocení
[editovat | editovat zdroj]Rozpis bodů do žebříčků ATP a WTA.[50]
Soutěž | vítězové | finalisté | semifinalisté | čtvrtfinalisté | 16 v kole | 32 v kole | 64 v kole | 128 v kole | QV[a] | Q3[b] | Q2[b] | Q1[b] |
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Dvouhra mužů | 2000 | 1300 | 800 | 400 | 200 | 100 | 50 | 10 | 30 | 16 | 8 | 0 |
Čtyřhra mužů | 1200 | 720 | 360 | 180 | 90 | 0 | — | — | ||||
Dvouhra žen | 1300 | 780 | 430 | 240 | 130 | 70 | 10 | 40 | 30 | 20 | 2 | |
Čtyřhra žen | 10 | — | — |
Vysvětlivky
Vítězové 2024
[editovat | editovat zdroj]Galerie
[editovat | editovat zdroj]-
Carlos Alcaraz
mužská dvouhra -
Iga Świąteková
ženská dvouhra -
Marcelo Arévalo
mužská čtyřhra -
Mate Pavić
mužská čtyřhra -
Coco Gauffová
ženská čtyřhra -
Kateřina Siniaková
ženská čtyřhra -
Laura Siegemundová
smíšená čtyřhra -
Édouard Roger-Vasselin
smíšená čtyřhra
Finále soutěží
[editovat | editovat zdroj]Vítězové a finalisté French Open 2024 | |||
---|---|---|---|
Soutěž | vítězové | finalisté | výsledek |
mužská dvouhra | ![]() |
![]() |
6–3, 2–6, 5–7, 6–1, 6–2 |
ženská dvouhra | ![]() |
![]() |
6–2, 6–1 |
mužská čtyřhra | ![]() ![]() |
![]() ![]() |
7–5, 6–3 |
ženská čtyřhra | ![]() ![]() |
![]() ![]() |
7–6(7–5), 6–3 |
smíšená čtyřhra | ![]() ![]() |
![]() ![]() |
6–4, 7–5 |
Přehled rekordů
[editovat | editovat zdroj]Rekord | Éra | Tenista | Počet | Roky |
---|---|---|---|---|
Muži od roku 1891 | ||||
Nejvíce titulů ve dvouhře | do 1925 | ![]() |
8 | 1903, 1904, 1907, 1908, 1909, 1912, 1913, 1914 |
1925–67 | ![]() |
4 | 1926, 1928, 1930, 1932 titul na WHCC: 1922 | |
od 1968 | ![]() |
14 | 2005, 2006, 2007, 2008, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2017, 2018, 2019, 2020, 2022 | |
Nejvíce titulů ve dvouhře v řadě | do 1925 | ![]() |
4 | 1897, 1898, 1899, 1900 |
1925–68 | ![]() ![]() ![]() ![]() |
2 | 1948, 1949 1951, 1952 1954, 1955 1959, 1960 | |
od 1968 | ![]() |
5 | 2010, 2011, 2012, 2013, 2014 | |
Nejvíce titulů ve čtyřhře | do 1925 | ![]() |
13 | 1902, 1903, 1904, 1905, 1906, 1907, 1908, 1909, 1911, 1912, 1913, 1914, 1920 |
1925–67 | ![]() |
6 | 1960, 1962, 1961, 1963, 1964, 1965 | |
od 1968 | ![]() ![]() |
4 | 2005, 2006, 2011, 2012 2007, 2010, 2011, 2012 | |
Nejvíce titulů ve čtyřhře v řadě | do 1925 | ![]() |
13 | 1902, 1903, 1904, 1905, 1906, 1907, 1908, 1909, 1910, 1911, 1912, 1913, 1914 |
1925–67 | ![]() |
6 | 1960, 1961, 1962, 1963, 1964, 1965 | |
od 1968 | ![]() |
3 | 2010, 2011, 2012 | |
Nejvíce titulů v mixu mezi muži | do 1925 | ![]() |
7 | 1904, 1905, 1906, 1908, 1909, 1914, 1920 |
od 1968 | ![]() |
3 | 1968, 1971, 1973 | |
Nejvíce titulů celkově mezi muži (dvouhra, čtyřhra, mix) |
do 1925 | ![]() |
29 | 1902–1920 (8 dvouhra, 14 čtyřhra, 7 mix) |
1925–67 | ![]() |
8 | 1960–1967 (2 dvouhra, 6 čtyřhra) | |
od 1968 | ![]() |
14 | 2005–2022 (14 dvouhra) | |
Ženy od roku 1897 | ||||
Nejvíce titulů ve dvouhře | do 1967 | ![]() |
6 | 1920, 1921, 1922, 1923, 1925, 1926 tituly na WHCC: 1914, 1921, 1922, 1923 |
od 1968 | ![]() |
7 | 1974, 1975, 1979, 1980, 1983, 1985, 1986 | |
Nejvíce titulů ve dvouhře v řadě | do 1967 | ![]() ![]() |
4 | 1909, 1910, 1911, 1912 1920, 1921, 1922, 1923 |
od 1968 | ![]() ![]() ![]() ![]() |
3 | 1990, 1991, 1992 2005, 2006, 2007 2022, 2023, 2024 | |
Nejvíce titulů ve čtyřhře | do 1967 | ![]() |
6 | 1933, 1934, 1936, 1937, 1938, 1939 |
od 1968 | ![]() ![]() |
7 | 1975, 1982, 1984, 1985, 1987, 1988, 1986 | |
Nejvíce titulů ve čtyřhře v řadě | do 1967 | ![]() ![]() ![]() |
4 | 1936, 1937, 1938, 1939 1950, 1951, 1952, 1953 1950, 1951, 1952, 1953 |
od 1968 | ![]() ![]() |
5 | 1984, 1985, 1987, 1988, 1986 1991, 1992, 1993, 1994, 1995 | |
Nejvíce titulů v mixu mezi ženami | do 1967 | ![]() |
7 | 1914, 1920, 1921, 1922, 1923, 1925, 1926 |
od 1968 | ![]() ![]() |
3 | 1968, 1971, 1973 1999, 2006, 2010 | |
Nejvíce titulů celkově mezi ženami (dvouhra, čtyřhra, mix) |
do 1967 | ![]() |
15 | 1919–1926 (6 dvouhra, 2 čtyřhra, 7 mix) |
od 1968 | ![]() ![]() |
11 | 1974–88 (2 dvouhra, 7 čtyřhra, 2 mix) |
Rekord | Soutěž | Tenista | Popis rekordu | |
---|---|---|---|---|
Nejmladší vítězové dvouhry | muži | ![]() |
17 let a 3 měsíce (1989) | |
ženy | ![]() |
16 let a 6 měsíců (1990) | ||
Nejstarší vítězové dvouhry | muži | ![]() |
36 let a 20 dní (2023) | |
ženy | ![]() |
33 let a 10 měsíců (1958) | ||
Nejstarší vítěz soutěže | bez rozdílu | ![]() |
42 let a 88 dní (1934, ženská čtyřhra)[51] | |
Nejdelší zápas | muži | ![]() ![]() |
6.33 hod (1. kolo, 2004) 6:4, 6:3, 6:7, 3:6, 16:14[52] | |
ženy | ![]() ![]() |
4.07 hod (1. kolo, 1995) 6:7, 7:5, 6:2 | ||
Nejvíce proher ve finále | muži | ![]() |
2008, 2014, 2015 | |
ženy | ![]() |
1929, 1932, 1933, 1935, 1936, 1937 | ||
Nenasazení vítězové dvouhry | muži | ![]() ![]() ![]() ![]() |
1946 1982 1997 2004 | |
ženy | ![]() ![]() ![]() ![]() |
1933 2017 2020 2021 | ||
Nejpozději skončený zápas | bez rozdílu | ![]() ![]() |
3.08 hod (4. kolo, 2024) 7:5, 6:7, 2:6, 6:3, 6:0[53] |
Nejvíce titulů v otevřené éře
[editovat | editovat zdroj]Tenista | Stát | Počet | rok |
---|---|---|---|
Mužská dvouhra | |||
![]() |
Španělsko | 14 | 2005, 2006, 2007, 2008, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2017, 2018, 2019, 2020, 2022 |
![]() |
Švédsko | 6 | 1974, 1975, 1978, 1979, 1980, 1981 |
![]() |
Švédsko | 3 | 1982, 1985, 1988 |
![]() |
Československo | 3 | 1984, 1986, 1987 |
![]() |
Brazílie | 3 | 1997, 2000, 2001 |
![]() |
Srbsko | 3 | 2016, 2021, 2023 |
Ženská dvouhra | |||
![]() |
USA | 7 | 1974, 1975, 1979, 1980, 1983, 1985, 1986 |
![]() |
Německo | 6 | 1987, 1988, 1993, 1995, 1996, 1999 |
![]() |
Belgie | 4 | 2003, 2005, 2006, 2007 |
![]() |
Polsko | 4 | 2020, 2022, 2023, 2024 |
![]() |
Austrálie | 3 | 1969, 1970, 1973 |
![]() |
Jugoslávie | 3 | 1990, 1991, 1992 |
![]() |
Španělsko | 3 | 1989, 1994, 1998 |
![]() |
USA | 3 | 2002, 2013, 2015 |
Československá a česká stopa
[editovat | editovat zdroj]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/6f/Safarova_RG15_%284%29_%2818686046093%29.jpg/170px-Safarova_RG15_%284%29_%2818686046093%29.jpg)
Pět finále dvouhry si zahrál Jaroslav Drobný. V letech 1946, 1948 a 1950 odešel z boje o titul poražen, poté již jako egyptský občan získal dva tituly. Jan Kodeš se stal od roku 1925 pátým tenistou turnaje, který dosáhl na dvě výhry v řadě, když triumfoval v letech 1970 a 1971. Tři tituly v 80. letech přidal Ivan Lendl, jenž další dvě finále prohrál. Petr Korda si zahrál finále v ročnících 1990 a 1992. Poprvé nestačil na Ivaniševiće a podruhé na Couriera.
V letech 1957 a 1963 se do semifinále dvouhry probojovala Věra Pužejová-Suková, která roku 1957 zvítězila s Jiřím Javorským ve smíšené čtyřhře. V roce 1975 odešla z boje o titul poražena Martina Navrátilová. Následující sezónu neuspěla také Renáta Tomanová. Premiérový a zároveň jediný československý ženský titul získala roku 1981 Hana Mandlíková. V roce 2015 se do finále dostala Lucie Šafářová, avšak v něm nestačila na Serenu Williamsovou ze Spojených států. V roce 2019 se do závěrečného zápasu dvouhry probojovala 19letá Markéta Vondroušová, jakožto první teenagerka od sezóny 2007, kterou přehrála Australanka Ashleigh Bartyová. V ročníku 2021 získala první singlový grandslam Barbora Krejčíková. Z Paříže si pak jako sedmá tenistka otevřené éry odvezla během jednoho ročníku i deblovou trofej, v níž startovala s Kateřinou Siniakovou.[54]
Finále mužské čtyřhry si třikrát zahrál Lukáš Dlouhý, z toho v roce 2009 s Paesem vyhrál. V letech 1996 a 1997 triumfoval Daniel Vacek spolu s Rusem Kafelnikovem a v roce 2001 odešli z boje o titul poraženi Petr Pála a Pavel Vízner.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/8c/Karel_Novacek-RG1994.jpg/220px-Karel_Novacek-RG1994.jpg)
Roku 1986 si titul připsal také Tomáš Šmíd, když vytvořil pár s Australanem Johnem Fitzgeraldem. První deblovou výhru pro Československo z Roland Garros zajistil v roce 1948 Jaroslav Drobný, který hrál se Švédem Lennartem Bergelinem.
V ženské čtyřhře zvítězila v roce 1975 Martina Navrátilová, když nastoupila s Chris Evertovou. V roce 1977 získala titul Regina Maršíková spolu s Teeguardenovou. V sezóně 1990 pak triumfovaly Jana Novotná a Helena Suková. Novotná si výhru zopakovala další rok s Gigi Fernándezovou a také roku 1998 s Martinou Hingisovou. V sezóně 2011 zvedly vítězný pohár nad hlavu Andrea Hlaváčková a Lucie Hradecká. V letech 2015 a 2017 triumfovala Lucie Šafářová společně s Američankou Bethanie Mattekovou-Sandsovou. V sezónách 2018 a 2021 ovládly debl Barbora Krejčíková s Kateřinou Siniakovou.[55] V roce 2024 přidala Siniaková trofej po boku Američanky Coco Gauffové.
Roku 1974 ovládla soutěž smíšené čtyřhry Martina Navrátilová, když nastoupila s Ivanem Molinou. V sezóně 1978 vyhráli mix Tomanová s Pavlem Složilem a roku 1980 pak v boji o titul Tomanová se Stanislavem Birnerem neuspěli. V sezóně 1991 vyhráli smíšenou čtyřhru také sourozenci Helena a Cyril Sukovi.
Přehled finále
[editovat | editovat zdroj]Odkazy
[editovat | editovat zdroj]Poznámky
[editovat | editovat zdroj]Reference
[editovat | editovat zdroj]V tomto článku byl použit překlad textu z článku French Open na anglické Wikipedii.
- ↑ BARAISE, Guillaume. Amélie Mauresmo: “Proud, honoured and ambitious”. Roland-Garros Tournament [online]. 2021-12-09 [cit. 2022-05-18]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Wimbledon: Final set tie-breaks to be introduced in 2019 [online]. [cit. 2019-05-17]. Dostupné online.
- ↑ Australian Open announces introduction of final set tie-breaks [online]. [cit. 2019-05-17]. Dostupné online.
- ↑ What's new at RG2019? [online]. Roland Garros, 2019-05-22 [cit. 2019-05-24]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Day 15 – Press conference with tournament's management [online]. rolandgarros.com, 2007-06-10 [cit. 2007-08-10]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2007-07-15.
- ↑ Roland Garros: a venue open all year long. Television Coverage [online]. ftt.fr [cit. 2007-08-09]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2008-04-20.
- ↑ CLAREY, Christopher. In a year of change at Roland Garros, the winners may stay the same [online]. International Herald Tribune, 2006-05-26 [cit. 2007-08-08]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 2007-10-16.
- ↑ French Open – Countdown: Borg's view on RG [online]. Eurosport, 2008-05-22 [cit. 2008-05-22]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 2011-08-19.
- ↑ SHITOLE, Sarthak. Massive rule change to Grand Slams as 10-point tiebreaker to be played at all majors starting from 2022 French Open. FirstSportz [online]. 2022-03-16 [cit. 2022-05-18]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Grandslamové turnaje otestují jednotný tie break do deseti bodů v pátém setu. Sport.cz [online]. 2022-03-16 [cit. 2022-05-18]. Dostupné online.
- ↑ Roland Garros 2024, 07 Partners.
- ↑ Diary from Roland Garros. The Tennis Space [online]. 2012-05-28 [cit. 2022-06-06]. Dostupné online.
- ↑ Lichner, I. et al. (1985), s. 183
- ↑ Alexander Zverev defeats Rafael Nadal in Roland Garros blockbuster. ATP Tour, Inc. [online]. 2024-05-27 [cit. 2024-05-28]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Roland Garros: a venue open all year long. Past Winners and Draws [online]. ftt.fr [cit. 2007-08-07]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2007-08-08.
- ↑ Lichner et al. (1985), s. 184
- ↑ Event Guide / History / Past Winners 1891 - 2008 [online]. IBM, Fédération Française de tennis [cit. 2009-07-02]. Dostupné online.
- ↑ Event Guide / History / Record Breakers [online]. IBM, Fédération Française de tennis [cit. 2009-07-07]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2011-02-16.
- ↑ Neporazitelný Nadal přemohl Djokoviče a dobyl devátý triumf. ČT Sport [online]. 2014-06-08 [cit. 2014-06-08]. Dostupné online.
- ↑ Luboš Zabloudi. Djokovič na Roland Garros zkompletoval kariérní i nekaledářní grandslam! [online]. Tenisportál.cz, 2016-05-05 [cit. 2016-05-06]. Dostupné online.
- ↑ Ravi Ubha. Novak Djokovic becomes tennis' first $100 million man at French Open [online]. CNN, 2016-06-01 [cit. 2016-06-06]. Dostupné online.
- ↑ Muguruza Shocks Serena For First Major [online]. WTA Tennis, Inc., 2016-06-04 [cit. 2016-06-04]. Dostupné online.
- ↑ Luboš Zabloudil, TenisPortal.cz. Nadal bez problémů přehrál Thiema a má 11. trofej z Roland Garros! [online]. TenisPortal.cz, 2018-06-10 [cit. 2018-06-11]. Dostupné online.
- ↑ CLAREY, Christopher. The French Open Is Postponed, to the Surprise of the Tours. The New York Times [online]. 2020-03-17 [cit. 2020-08-27]. Dostupné online. ISSN 0362-4331. (anglicky)
- ↑ SEMINARA, Dave. Rafa's 'Moon Landing' Among Sports' Greatest All-Time Records [online]. ATP Tennis, Inc., 2020-10-11 [cit. 2020-10-12]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Rafa Relishes Records, But Puts 20th Slam In Perspective In Face Of Pandemic [online]. ATP Tour, Inc., 2020-10-11 [cit. 2020-10-12]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ ODDO, Chris. 100 for the King: Numbers behind Rafa's latest Paris success - Roland-Garros - The 2020 Roland-Garros Tournament official site [online]. Roland Garros, 2020-10-11 [cit. 2020-10-13]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Krejcikova edges Pavlyuchenkova to win French Open title [online]. WTA Tennis, 2021-06-12 [cit. 2021-06-12]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ It's Grand Slam No.22 for Rafa. Roland-Garros - The 2022 Roland-Garros Tournament [online]. 2022-06-05 [cit. 2022-06-05]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ WEST, Andy. Djokovic Wins Roland Garros For Historic 23rd Major Title. ATP Tour, Inc. [online]. 2023-06-11 [cit. 2023-06-11]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ VARMA, Anant. Novak Djokovic overtakes Rafael Nadal to record most QF appearances in French Open history. Sportskeeda.com [online]. 2023-06-04 [cit. 2023-06-12]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Luboš Zabloudil, Tomáš Rambousek. Šwiateková jako třetí ovládla French Open tři roky po sobě, ve finále nedala šanci Paoliniové. TenisPortal.cz [online]. 2024-06-08 [cit. 2024-06-10]. Dostupné online.
- ↑ Arevalo/Pavic win Roland Garros doubles title, Pavic completes Golden Slam. ATP Tour, Inc. [online]. 2024-06-08 [cit. 2024-06-11]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ WINTERS, Mark. Stade Roland Garros...Retour en arrière (Looking Back) by Mark Winters. Tennis Chalk [online]. 2023-05-27 [cit. 2023-06-22]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ CLAREY, Christopher. At the French Open Grounds, a Guided Tour of Change. The New York Times [online]. 2021-06-12 [cit. 2023-06-21]. Dostupné online. ISSN 0362-4331. (anglicky)
- ↑ Le stade Roland-Garros - Histoire et évolutions. www.fft.fr [online]. Fédération Française de tennis, 2022 [cit. 2023-06-22]. Dostupné online. (francouzsky)
- ↑ Roland-Garros Stadium. www.paris2024.org [online]. Paris 2024 (Olympic Games), 2022 [cit. 2023-05-28]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ a b La charpente du toit du court Suzanne-Lenglen a été posée à Roland-Garros. www.20minutes.fr [online]. 2022-12-22 [cit. 2023-05-28]. Dostupné online. (francouzsky)
- ↑ Court Simonne Mathieu unveiled ahead of 2019 French Open. Women's Tennis Association [online]. 2019-05-21 [cit. 2023-05-28]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Roland-Garros 2018 : on a testé le court 18, la petite nouveauté du tournoi. TF1 INFO [online]. 2018-05-28 [cit. 2023-05-28]. Dostupné online. (francouzsky)
- ↑ Roland Garros 2024, 05 Roland Garros in figures.
- ↑ BRANCH, John. Ball Kids Wake Up The French Open. The New York Times. 2010-06-01. Dostupné online [cit. 2011-04-20].
- ↑ a b STEINBERG, Brian. Warner Bros. Discovery Snares U.S. Rights to French Open (EXCLUSIVE). Variety [online]. 2024-06-07 [cit. 2024-06-12]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Roland Garros 2024, 04 News for 2024.
- ↑ NBC SPORTS GROUP’S EXPANDED FRENCH OPEN COVERAGE BEGINS THIS SUNDAY ON NBC. NBC Sports [online]. 2013-05-22 [cit. 2024-06-12]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ FANG, Ken. ESPN drops the French Open; NBCSN could step in. Awful Announcing [online]. 2015-08-03 [cit. 2024-06-12]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Eurosport secures exclusive Roland Garros rights from 2022. Sport On The Box [online]. 2021-06-11 [cit. 2024-06-12]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Roland Garros 2024, 08 The Poster 2024.
- ↑ Roland Garros 2024 [PDF]. Fédération Française de tennis, 2024 [cit. 2024-05-24]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ ATP Releases Pepperstone ATP Rankings Breakdown Updates. ATP Tour, Inc. [online]. 2023-12-26 [cit. 2023-12-30]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ French Open: A look at the oldest players to win title. Khel Now [online]. 2022-09-09 [cit. 2022-07-16]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ MOLSKI, Max. Looking back at the longest tennis matches ever. NBC Sports [online]. 2022-09-08 [cit. 2022-12-14]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 2022-09-21. (anglicky)
- ↑ Novak Djokovic wins late-night Roland Garros thriller over Lorenzo Musetti. ATP Tour, Inc. [online]. 2024-06-02 [cit. 2024-06-02]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Senzace dokonána! Krejčíková je první českou vítězkou dvouhry na French Open. TenisPortal.cz [online]. 2021-06-12 [cit. 2021-06-12]. Dostupné online.
- ↑ TenisPortal.cz, Luboš Zabloudil. Krejčíková se Siniakovou si z Roland Garros odváží první grandslamový titul! [online]. TenisPortal.cz, 2018-06-10 [cit. 2018-06-10]. Dostupné online.
Literatura
[editovat | editovat zdroj]- LICHNER, Ivan. Malá encyklopedie tenisu. In: Praha: Olympia, 1985. Kapitola mezinárodní mistrovství Francie, s. 183–192.
- Roland Garros 2024 [PDF]. Fédération Française de tennis, 2024 [cit. 2024-05-27]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 2024-05-23. (anglicky)
Externí odkazy
[editovat | editovat zdroj]Obrázky, zvuky či videa k tématu French Open na Wikimedia Commons
- French Open – oficiální stránky (francouzsky), (anglicky)