Пипин III
Пипин III Къси Pippinus Brevis | |
майордом на Австразия | |
![]() | |
Роден |
около 715 г.
|
---|---|
Починал | 24 септември 768 г.
|
Погребан | Базилика „Сен Дени“, Сен Дени, Франция |
Семейство | |
Род | Каролинги |
Баща | Карл Мартел |
Майка | Ротруда от Трир |
Братя/сестри | Карлман Грифон Бернхард Хиероним Ремигий Хилтруда Алдана |
Съпруга | Бертрада от Лаон (740) |
Деца | Карл Велики Карломан I Гизела (дъщеря на Пипин Къси) |
Други роднини | Пипин Ерсталски (дядо) |
Подпис | ![]() |
Пипин III Къси в Общомедия |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/0b/St-Denis_Pippin-Berthe.jpg/250px-St-Denis_Pippin-Berthe.jpg)
Пипин III Къси също Пипин Млади и Пипин Малкия (на латински: Pippinus Brevis; на френски: Pépin le Bref; на немски: Pippin der Jüngere, Pippin III, Pippin der Kurze, Pippin der Kleine) от династията на Каролингите е майордом на франките в периода 741 – 751 г., а от 751 г. – крал на франките. Баща е на Карл Велики.
Биография
[редактиране | редактиране на кода]Възпитаван е в манастира "Сен-Дени". През 741 г. Пипин се жени за близката си роднина Бертрада от Лаон, наричана и Бертрада Млада (* ок. 725 – † 12 юли 783).
След смъртта на Карл Мартел през 741 г. франкското кралство е разделено между двата му сина от първия брак – Карлман (Аустрия, Алемания и Тюрингия) и Пипин Млади (Неустрия, Бургундия и Прованс). Владенията им са обединени в практически отделни държави, според представата на франките за земята/държавата, като за частна собственост на владетеля, който я дава в наследство поравно разделена между наследниците си, но отначало Пипин пак не е крал на своята част, а само майордом (управител от името на краля). През 751 г. със съгласието на папата, на събрание на франкските аристократи и на своите васали в Соасон, Пипин официално е коронясан за първия крал на франките от Каролингската династия. Последният крал от династията на Меровингите – Хилдерих III е затворен в манастир, където по-късно умира. През 754 г. титлата на Пипин е потвърдена и с коронация от папа Стефан II в Париж.
В началото на управлението си Пипин Къси концентрира усилията си в подобряване на отношенията с Църквата, изострени от секуларизацията (одържавяването) на църковни земи след Concilium Germanicum по времето на Карл Мартел (715 – 741 г.). Според постигнатия компромис, земите, раздадени от Карл Мартел като бенефиции отново се признават за църковни, но не са отнети от бенефициариите, а те са задължени да плащат на Църквата данък за тях, същевременно продължавайки да бъдат задължени да оказват военна подкрепа на краля, от когото пък Църквата трябва да получи разрешение, ако иска да отстрани от власт някой бенефициарий. Тези участъци започват да се наричат „прекарии по кралска воля“ (pracaria verbo regis). През 755 г. Пипин налага кралски монопол върху монетосеченето и неговата стандартизация.
Впоследствие - срещу коронацията си - Пипин организира и 2 похода (през 754 и 757 г.), против лангобардския крал Айзтулф, когото принуждава (към 756 г.) да върне под папски контрол заграбените от него земи в Равенския екзархат и в Пентаполис. С това той основава т.нар.Папска държава, като светска сила. Понеже в следващите векове Папската държава служи на Католическата църква, като основа за нейните претенции за светска власт над цяла Италия и дори над цяла Западна Европа, Римокатолическата църква признава приноса на Пипин III, като нарича жеста му Дар на Пипин.Освен това с двата си похода през 752 г. и 756 г. Пипин Къси отнема Септимания и Нарбон от арабите, а между 760 г. и 768 г. воюва и срещу кралство Аквитания.
Пипин III Къси умира през 768 г. и е наследен от двамата си сина Карл Велики и Карломан.
Семейство
[редактиране | редактиране на кода]Внук е на Пипин Ерсталски и втори син на Карл Мартел (688 – 741 г.) – майордом на Австразия и фактически, но нетитулуван в този смисъл владетел на франките, които тогава все още се управляват официално от династията на Меровингите. Негова майка е първата съпруга на баща му - Ротруде от Трир (690 – 724 г.) По-големият му брат е Карлман. Полубрат е на Грифон и на Хилтруда.
С Бертрада Млада освен Карл Велики (747 – 814) и Карломан I (751 – 771) Пипин III Къси има още четири деца:
- Гизела (* 757, † 810) станала 788 г. абатеса на Chelles, в областта на Париж
- Пипин (* 759, † 761)
- Ротхайд
- Аделхайд
Погребан е в базиликата Сен-Дени при Париж до съпругата си Бертрада.
Източници
[редактиране | редактиране на кода]- Reinhold Rau: Quellen zur karolingischen Reichsgeschichte. Bd. 1. Wissenschaftliche Buchgesellschaft, Darmstadt 1987, ISBN 3-534-06963-3.
Литература
[редактиране | редактиране на кода]- Matthias Becher: Merowinger und Karolinger. Wissenschaftliche Buchgesellschaft, Darmstadt 2009, ISBN 978-3-534-15209-4.
- Matthias Becher u.a.: Der Dynastiewechsel von 751. Vorgeschichte, Legitimationsstrategien und Erinnerung. Scriptorium, Münster 2004, ISBN 3-932610-34-2.
- Erich Caspar: Pippin und die römische Kirche. Kritische Untersuchungen zum fränkisch-päpstlichen Bunde im 8. Jahrhundert. Wissenschaftliche Buchgesellschaft, Darmstadt 1973, ISBN 3-534-05699-X (Reprint – Berlin 1914).
- Ivan Gobry: Pépin le Bref. Pygmalion, Paris 2001, ISBN 2-85704-717-7.
- Heinrich Hahn: Jahrbücher des fränkischen Reichs. 741 – 752. Duncker & Humblot, Berlin 1975, ISBN 3-428-03365-5 (Reprint der Ausgabe Leipzig 1863).
- Ludwig Oelsner: Jahrbücher des fränkischen Reichs unter König Pippin. Duncker & Humblot, Berlin 1871.
- Rudolf Schieffer: Die Karolinger. Kohlhammer, Stuttgart u. a. 2006, ISBN 3-17-019099-7.
- Rudolf Schieffer: Pippin d. Jüngere. Neue Deutsche Biographie (NDB). Band 20, Duncker & Humblot, Berlin 2001, ISBN 3-428-00201-6, S. 469 – 472 (Digitalisat).
- Reinhard Schneider: Das Frankenreich. Oldenbourg, München 2001.
- Hans K. Schulze: Vom Reich der Franken zum Land der Deutschen: Merowinger und Karolinger. Das Reich und die Deutschen. Siedler, Berlin 1987, ISBN 3-88680-058-X.
- Jürgen Strothmann: Das Königtum Pippins als Königtum der Familie und die Bedeutung der Clausula de unctione Pippini. Zeitschrift der Savigny-Stiftung für Rechtsgeschichte. Germanistische Abteilung. Bd. 125, 2008, ISSN – 4045 0323 – 4045, S. 411 – 429.
- Heinrich Hahn: Pippin (fränkischer Hausmeier). Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Band 26, Duncker & Humblot, Leipzig 1888, S. 155 – 162.
Външни препратки
[редактиране | редактиране на кода]- Pippin III, genealogie-mittelalter.de
- Urkunde Pippins für Kloster Fulda, 760 als Fotografie in den Beständen des Lichtbildarchiv älterer Originalurkunden an der Philipps-Universität Marburg.
|