Фердинанд Брауншвейг-Вольфенбюттельський
Фердинанд Брауншвейг-Вольфенбюттельський (нім. Ferdinand von Braunschweig-Wolfenbüttel; 12 січня 1721 — 3 липня 1792) — німецький військовий діяч королівства Пруссія, генерал-фельдмаршал (1758).
Фердинанд Брауншвейг-Вольфенбюттельський | |
---|---|
нім. Ferdinand von Braunschweig | |
![]() | |
Народився | 12 січня 1721[1][2] Брауншвейг, Священна Римська імперія |
Помер | 3 липня 1792[1][2] (71 рік) Брауншвейг, Священна Римська імперія ·пневмонія |
Поховання | Брауншвейгський собор |
Країна | Brunswick-Wolfenbütteld |
Діяльність | офіцер |
Знання мов | німецька |
Учасник | Перша Сілезька війна |
Членство | Ілюмінати |
Роки активності | з 1740 |
Титул | герцог |
Військове звання | фельдмаршал |
Рід | Вельфи |
Батько | Фердінанд Альбрехт II Брауншвейг-Вольфенбюттельський |
Мати | Антуанетта Амалія Брауншвейг-Вольфенбюттельська |
Брати, сестри | Юліана Марія Брауншвейг-Вольфенбюттельська, Єлизавета Крістіна Ульріка Брауншвейг-Люнебурзька, Луїза Амалія Брауншвейг-Вольфенбюттельська, Софія Антонія Брауншвейг-Вольфенбюттельська, Тереза Брауншвейг-Вольфенбюттельська, Friedrich Franz von Braunschweig-Wolfenbütteld, Charles I, Duke of Brunswick-Wolfenbütteld, Антон Ульріх Брауншвейзький, Людовік-Ернст Брауншвейг-Вольфенбюттельський і Albrecht Braunschweigd |
Автограф | |
Нагороди | |
Життєпис
ред.Походив з однієї з гілок династії Вельфів — Молодшого Брауншвейзького дому. Четвертий син Фердинанда Альбрехта II, князя Брауншвейг-Вольфенбюттель, та Антуанетти Амалії Брауншвейг-Вольфенбюттельської. Народився 1721 року в Брауншвейгу.
У 1740 році вступає на службу до прусського короля, отримавши чин полковника Прусського стрілецького полку. Брав участь у Війні за австрійську спадщину. Тут відзначився в битвах біля Мольвіца 1741 року, Хотузіца 1742 року. З 1744 року на полі Першого батальйону королівської гвардії брав участь у Другій сілезькій війні під орудою Леопольда I, князя Ангальт-Дессау. Відзначився у битвах біля Гогенфрідбергу і Соорі в 1745 році. За це отримує звання генерал-майора інфантерії.
У 1750 році отримав звання генерал-лейтенанта. У 1752 році стає губернатором фортеці Пайц у лужицькій марці. 1755 року стає військовим губернатором Магдебургу і шефом П'ятого піхотного полку.
У 1756 року з початком Семирічної війни очолив одну з трьох колон прусського війська, що йшла на Лейпциг. Здобувши Лейпциг, направляється 13 вересня до Богемії, де в битві біля Лобозіца керував правим крилом пруссаків. Відзначився в битві під Прагою 1757 року, пізніше очолив замість Моріца фон Ангальт-Дессау облогу цього міста. У битві при Росбасі (тут французи зазнали цілковитої поразки) того ж року знову командував правим крилом прусського війська.
Після втрати посади герцогом Вільгельмом Августом Камберлендом, очолив Союзні війська в Німеччині. У 1758 році в битві біля Крефельда завдав поразки французькому генералу Людовику Бурбон-Конде. 1759 року принц Фердинанд здобув важливу перемогу біля Міндену над франко-саксонським військом на чолі із Луї-Жорж де Контадом. Повній перемозі завадив саботаж командувача англійського підрозділу. Проте завдяки перемозі зникла загроза для Ганновера, а французи вимушені були відступити до Рейну, залишивши Вестфалію і Гессен. Але того ж року зазнав поразки в битві біля Бергена від маршала Віктор-Франсуа де Брольї. Наслідком цього була французька окупація гессен-Касселя.
1760 року здобув нову перемогу над французами у битві біля Варбурга, зумівши вирватися з оточення. В подальшому завдав низку поразок французькому маршалу Шарлю де Роган-Субізу — біля Фелінггаузена 1761 року та Вільгельмшталя 1762 року. 21 вересня 1762 року не дозволив французькому війську прорватися до Гессену у битві при Брюкермюле, проте не здобув повної перемоги. 15 листопада того ж року уклав з супротивником перемир'я.
1763 року по закінченню війни отримав чин генерал-фельдмаршала й знову повернувся на посаду губернатора Магдебурга. У 1766 року через конфлікт з прусським королем пішов у відставку, перебравшися до Брауншвейга, значний час проводив у маєтку Фехельде. Лише 1772 року стосунки з королем налагодилися.
З 1782 року тяжко хворів. Помер 1792 року в Фехельде.
Примітки
ред.- ↑ а б в Lundy D. R. The Peerage
- ↑ а б в Encyclopædia Britannica
Джерела
ред.- Walther Mediger, Thomas Klingebiel: Herzog Ferdinand von Braunschweig-Lüneburg und die alliierte Armee im Siebenjährigen Krieg (1757—1762). Hannover 2011