Убба
Убба (також Убба Рагнарссон, відомий ще як Хубба, Уббе, Уббі) — легендарний данський вікінг, один із командувачів «Великої язичницької армії», яка в 865 році вдерлася в англосаксонські королівства. Син Рагнара Лодброка.
Убба Рагнарсон | |
![]() | |
![]() | |
Народження: |
IX ст. Данія (?) |
---|---|
Смерть: |
878 Битва при Кінвінті, Сомерсет, Англія |
Причина смерті: | загиблий у бою |
Релігія: | язичництво |
Рід: | Династія Мунсьо |
Батько: | Рагнар Лодброк |
Автограф: | ![]() |
Напад Великої язичницької армії
ред.У 860-х роках на Англію напала велика данська армія, відома як «Велика язичницька армія». На чолі її перебували конунги, брати Івар Бескосний, Гальфдан, Бйорн Залізнобокий, Сіґурд Змієокий і Убба, сини Рагнара Лодброка. Згідно з «Англосаксонським часописом» восени 865 року «Велика армія язичників» висадилася в Східній Англії і перезимувала там.
Завоювання Нортумбрії
ред.Навесні наступного року вікінги на конях, захоплених у місцевого населення, напали на королівство Нортумбрія, де йшла міжусобна боротьба за владу між королями-співправителями, братами Еллою II і Осбертом. Наприкінці 866 року вікінги захопили Йорк, одне з найбагатших торгових міст в Англії. У 867 році королі Нортумбрії Елла II і Осберт, об'єднавши свої сили, вирішили відбити Йорк і зазнали поразки під стінами міста. У битві Елла і Осберт були вбиті. Данці посадили на королівський трон у Нортумбрії свою маріонетку Еґберта I (помер у 873 році).
Завоювання Мерсії
ред.Згідно з Англосаксонським часописом у 867 році «Велика армія» атакувала сусіднє королівство Мерсію, де вікінги захопили місто Ноттінгем, що стало їхньою зимовою квартирою. Король Мерсії Бурґред (помер у 874 році) і король Вессекса Етельред I (помер у 871 році) об'єднали свої війська і обложили Ноттінгем, але не змогли розбити вікінгів. Противники тільки домовилися про тимчасове перемир'я, під час якого данці поповнили свої сили для подальшого завоювання острова.
Завоювання Східної Англії
ред.У 869 році «Велика армія язичників» навалилась на королівство Східна Англія. Англосаксонський часопис повідомляє, що вікінги розташувалися на зимування, де вони розбили військо короля Східної Англії Едмунда, який загинув у битві. За іншими даними король Едмунд був схоплений данцями й страчений за відмову поклонитися язичницьким ідолам. Згідно з англосаксонським хроніками, у вбивстві короля Едмунда брали участь конунги Івар Бескосний і Убба.
Атака на Вессекс
ред.Після смерті Едмунда і завоювання Східної Англії відомостей про Івара Бескосного в англійських джерелах немає. У 870-х роках командувачем «Великої армії» став його брат Хальфдан, який очолив напад на королівство Вессекс. Англосаксонські хроніки повідомляють, що вікінги закріпились у 871 році в Редінгу і мали дев'ять битв з західними англосаксами. Найбільш важливим з боїв була битва при Ешдауні. У результаті данці були змушені укласти перемир'я з новим королем Вессексу Альфредом Великим.
Подальші бойові дії
ред.Згідно з «Англосаксонським часописом», після укладення перемир'я вікінги відступили до Лондона, де розташувались на зимові квартири. У 873 році данці рушили на північ у Нортумбрію, де придушили повстання проти свого короля-маріонетки Еґберта I. У 874 році вікінги повністю підпорядкували собі королівство Мерсію. Вікінги скинули з престолу короля Мерсії Бурґреда і посадили маріонеткового короля Кеолвулфа (874—879). «Historia Regum» повідомляла, що потім «Велика армія язичників» розділилася на дві частини. Одна під проводом Хальфдана виступила на північ проти піктів і бриттів у Стратклайді. «Аннали Ульстера» в 875 році повідомляли про криваві бої між вікінгами і піктами. Згідно з «Англосаксонським часописом», у 876 році Хальфдан розселив своїх воїнів на землях Нортумбрії, де було створено скандинавське королівство Йорвік.
У той час, коли Хальфдан зміцнився в Нортумбрії, друга частина «Великої язичницької армії» під командуванням конунґа Ґутрума рушила на південь проти королівства Вессекс. «Англосаксонський часопис» повідомляв, що в 875 році данці, засівши в Кембриджі, вели військові дії проти Вессексу. Наступного року данці взяли Верхем. Король Вессекса Альфред Великий уклав нове перемир'я з вікінгами, але вони його порушили і захопили Ексетер у 877 році. Ґутрум планував з'єднатися з флотом вікінгів, що наближався, але через шторм той змушений був відійти до Мерсії. Попри це, Англосаксонський часопис повідомляв, що багато хто з воїнів в армії Ґутрума стали селитися в північно-східній частині Англії, що пізніше стала відомою як Данелаг. Взимку 877—878 років Ґутрум зробив несподіваний похід проти західних саксів. Зі своєї бази в Глостері вікінги зайшли вглиб Вессексу, знову захопили Лондон і стали на річці Ейвон, щоб провести там зиму.
Смерть
ред.У 878 році флотилія вікінгів (23 кораблі) під командуванням Убби висадилася на північному узбережжі Сомерсету, в районі гирла річки Паррета. У битві при Кінвінті англосакси під командуванням Одди, ерла Девону розбили вікінгів. У цій битві Убба був убитий, а знаменитий прапор синів Рагнара Лодброка з вороном був захоплений англосаксами. «Англосаксонський часопис» не називав прямо вождя вікінгів на ім'я, але він був описаний в ній як брат Івара і Хальфдана. Але англо-нормандський хроніст XII століття Джеффрі Гаймар у своїй хроніці «Історія англів» назвав Уббу командиром вікінгів у битві при Кінвінті.
Вікінги в Англії після смерті Убби
ред.Згідно з «Англосаксонським часописом», в травні 878 року король Вессексу Альфред Великий, зібравши свої сили, розгромив данських вікінгів під командуванням конунґа Ґутрума в битві при Едінгтоні. Після своєї поразки Ґутрум змушений був прийняти мирні умови, запропоновані йому Альфредом. На вимогу Альфреда Ґутрум прийняв християнство. Під контролем Ґутрума були залишені Східна Англія, Ессекс, Нортумбрія і східна частина Мерсії, а Альфред Великий отримав Вессекс, Сассекс, Кент і Західну Мерсію.
Література
ред.(англ.)
- O Keeffe, KO, ed. (2000). The Anglo-Saxon Chronicle: A Collaborative Edition. Vol. 5, MS C. Cambridge: D. S. Brewer. ISBN 9780859914918.
- Stevenson, WH, ed. (1904). Asser's Life of King Alfred, Together with the Annals of Saint Neots Erroneously Ascribed to Asser. Oxford: Clarendon Press.
- Swanton, M, ed. (1998) [1996]. The Anglo-Saxon Chronicle. New York: Routledge. ISBN 0-415-92129-5.
- Thorpe, B, ed. (1861a). The Anglo-Saxon Chronicle. Rerum Britannicarum Medii Ævi Scriptores. Vol. 1. London: Longman, Green, Longman, and Roberts.
- Thorpe, B, ed. (1861b). The Anglo-Saxon Chronicle. Rerum Britannicarum Medii Ævi Scriptores. Vol. 2. London: Longman, Green, Longman, and Roberts.