Іронія: відмінності між версіями
[неперевірена версія] | [перевірена версія] |
Вилучено вміст Додано вміст
Dexbot (обговорення | внесок) м Removing Link FA template (handled by wikidata) - The interwiki article is not featured |
Дерусифікація Української Вікіпедії. Мітки: Візуальний редактор Редагування з мобільного пристрою Редагування через мобільну версію |
||
(Не показано 32 проміжні версії 23 користувачів) | |||
Рядок 1:
[[Файл:9202 - Presidio anticlericale, Milano, 2 June 2012 - Foto di Giovanni Dall'Orto.jpg|thumb|200пкс|Учасниця протесту на антиклерикальному мітингу на площі Piazza XXIV Maggio в Мілані, Італія, 2 червня 2012 року. На сумці написано «Іронія - це сексуально».]]
'''Іро́нія''' ({{lang-grc|είρωνεία}} — лукавство, глузування, прихований глум) — художній [[троп]], який виражає глузливо-критичне ставлення митця до предмета зображення.▼
[[Файл:2008 Olympic Torch Relay in SF - Justin Herman Plaza 73.JPG|міні|266x266пкс|Текст англійською: «Я не можу дозволити собі справжній знак».]]
▲'''Іро́нія'''
== Тлумачення ==
Іронію
У [[стилістика|стилістиці]] фігура, яку називають «антифразис», коли висловлювання набуває у контексті протилежного значення.
Осмислення іронії як [[естетика|естетичної]] категорії, як ідейно-емоційної оцінки явищ дійсності сягає [[античність|античності]], зокрема [[Філософія|філософії]] [[Сократ]]а. Проте іронія Сократа заперечує реальну [[Істина|істину]] і суб'єктивне уявлення її: «Я знаю тільки те, що нічого не знаю».
== Типи ==
== Середньовічна іронія ==▼
[[Файл:Situational irony - Baker Street tube station.jpg|thumb|Знак «Не курити», ілюструє [[Шерлок Холмс|Шерлока Холмса]], котрий курить. Станція на [[Бейкер-стріт (станція метро)|Бейкер-стріт]].]]
«''Нова Енциклопедія поезії та поетики Принстона''» розрізняє такі види іронії:<ref name="НЕП">Preminger, A. & Brogan, T. V. F. Brogan,
''The New Princeton Encyclopedia of Poetry and Poetics'', MJF Books, 1993, {{ISBN|9780691032719}}, стор. 633—635.</ref>
* '''Класична''' іронія — посилання на джерела іронії в давньогрецькій комедії та те, як класичний та середньовічні риторики окреслили цей термін.
* '''Романтична''' іронія — самосвідома і самокритична форма художньої літератури.
* '''Космічна''' іронія — протиставлення абсолютного та відносного, загального та індивідуального, яке [[Георг Вільгельм Фрідріх Гегель|Гегель]] висловив фразою, «загальна [іронія] світу».<ref name="НЕП" />
* '''Вербальна''' іронія — суперечність між заявленим та задуманим значеннями.
* '''Ситуаційна''' іронія — невідповідність наміру та результату; коли результат дії суперечить бажаному чи очікуваному ефекту.
* '''Драматична''' іронія та '''трагічна''' іронія — невідповідність усвідомлення актора та спостерігача: коли слова та дії набувають значення, яке розуміє слухач чи аудиторія, але мовець чи персонаж цього не роблять; наприклад, коли персонаж каже іншому: «Побачимось завтра!», коли аудиторія (але не персонаж) знає, що герой помре до [[світанок|світанку]]. Термін найчастіше використовується, коли автор змушує персонажа говорити чи діяти помилково, через незнання певної частини правди, але про яку усвідомлює аудиторія. Трагічно іронізуючи, те, що глядачі знають про помилки, які робить герой.
Є й нові форми іронії, котрі ще не зазначені у більшості словниках:
* [[Постіронія|'''Пост'''іронія]] — термін, що використовується для позначення стану, у якому серйозні та іронічні наміри заплутані. Однак, є сумніви щодо цієї форми іронії.
▲=== Середньовічна іронія ===
Оригінальне розуміння іронії було в [[Україна|Україні]]. Теорія іронії розроблялася викладачами поетик [[Києво-Могилянська Академія|Києво-Могилянської академії]] ([[В. Новицький]], [[Тихін Олександрович]], [[Кроковський Йоасаф|Йоасаф Кроковський]], [[Яворський Стефан|Стефан Яворський]], [[Лаврентій Горка]], [[Георгій Кониський]], [[Феофан Прокопович]], [[Митрофан Довгалевський]] та ін.). У творах [[XVII століття|XVII]]—[[XVIII століття]] розвивається її особлива форма — ''самоіронія'', самонасмішка. У творах [[мандрівні дяки|«мандрованих дяків»]] автори прикидаються простаками, дурниками, говорять нібито нісенітниці, але насправді — про серйозні речі, несумісні із довколишнім світом абсурду.
''Іронія-запитання'' — улюблений прийом [[Григорій Сковорода|Григорія Сковороди]]. Вона виражається в глузуванні засобом іносказання, але завдання іронії та [[Алегорія|алегорії]] різні. Алегорія показує схожість між окремим, конкретним і чимось іншим, що є якоюсь загальною ідеєю чи принципом, і в іронії значення відмінне від сказаного, протилежне йому.
=== Романтична іронія ===
''[[Романтизм|Романтичну]] іронію'' розробили [[німецькі романтики]] ([[Ф. Шлегель]], [[А. Мюллер]]), спрямовуючи її на [[Література|літературну]] форму і використовуючи як засіб заперечення всього нерухомого і закостенілого. [[Гегель|Г. В. Ф. Гегель]] вважав іронію романтиків суб'єктивною грою свідомості. В Україні розвивалася концепція ''заперечної іронії'' ([[Іван Котляревський|І. Котляревський]], [[Метлинський Амвросій|А. Метлинський]], [[Микола Костомаров|М. Костомаров]]).
== Іронія в українській літературі XIX ст. ==
Особлива заслуга в осмисленні іронії в художній практиці належать [[Тарас Шевченко|Тарасу Шевченку]]. У нього вона спрямована не до суб'єкта, а до об'єкта. Насмішка не заповнює остаточно її зміст. Іроніст — це сумна людина, бо обставини буття України трагічні. Т. Шевченко створив геніальні іронічні рядки, що стали [[афоризм]]ом:
: «Од молдованина до
: Бо благоденствує!»
Його іронія перетворюється на засіб звинувачення антигуманних суспільних явищ, колоніальної політики царської [[Росія|Росії]].
[[Іван Франко|Франкову]] іронію можна назвати ''холодною, крижаною''. Проте іронічний автор у творах І. Франка — не апатик, якому все байдуже. Письменник використовує апатію як маску, засіб
== Іронія в українській літературі XX ст. ==
Українська література [[XX століття|XX]] ст. ([[Микола Хвильовий|М. Хвильовий]], [[Еллан-Блакитний Василь Михайлович|В. Еллан (Блакитний)]], [[Остап Вишня]], [[Микола Куліш|М. Куліш]], [[Павло Загребельний|П. Загребельний]], [[Дудар Євген Михайлович|Є. Дудар]], [[Олег Чорногуз]], [[Юрій Андрухович|Ю. Андрухович]]) розвиває іронію характерну для літератури XIX ст., так звану ''«епічну іронію»'' ([[Томас Манн|Т. Манн]].). Іронія як ''«об'єктивна суб'єктивність»'' виявляється в романах «Левине серце», «Гола душа» П. Загребельного; «Позичений чоловік», «Парад планет» Є. Гуцала, «Аристократ із Вапнярки», «
Іронія є часто єдиною формою вільного погляду на світ і героя.
== Див. також ==
{{Вікіцитати1}}
{{commonscat|Irony|Іронія}}
* [[Accismus]]
* [[Стьоб]]
* [[Самоорієнтований гумор]]
== Примітки ==
{{reflist}}
== Література ==
* ''І. Бичко''. Іронія // {{ФЕС}}
* Літературознавчий словник-довідник за редакцією Р. Т. Гром'яка, Ю. І. Коваліва, [[Теремко Василь Іванович|В. І. Теремка]]. — К.: [[Видавничий центр «Академія»|ВЦ «Академія»]], 2007.
* Іронія: Збірник статей [https://web.archive.org/web/20080107012226/http://www.dspace.humanities.org.ua/dspace/handle/123456789/10] /Упорядники Олена Галета, Євген Гулевич, Зоряна Рибчинська ([[Центр гуманітарних досліджень]] Львівського національного університету ім. Івана Франка). — Львів: Літопис; Київ: Смолоскип, 2006. — 238 с. («Соло триває… нові голоси», № 3: Ростислав Семків, «Парадокси постмодерної іронії та стильова параноя сучасної української літератури» / Лекція-2004 на пошану Соломії Павличко) [https://web.archive.org/web/20071008094157/http://humanities.lviv.ua/projects.php?pid=14].
== Посилання ==
* [http://encyclopedia.kiev.ua/vydaniya/files/use/first_book/part4.pdf Іронія] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20210504234615/http://encyclopedia.kiev.ua/vydaniya/files/use/first_book/part4.pdf |date=4 травня 2021 }} // {{УМЕ4|сторінки=553}}
* {{ЛЗЕ1|частина =Іронія|сторінки =436-438}}
* {{ЛСД2007|частина =Астеїзм|сторінки =67}}
* {{ЛЗПЛ2001|частина =Іронія |сторінки =235}}
{{Стилістичні фігури}}
{{Бібліоінформація}}
[[Категорія:Тропи]]
[[Категорія:Категорії естетики]]
[[Категорія:Іронія| ]]
|