Franjo Iveković
Franjo Iveković (Klanjec, 10. rujna 1834. – Zagreb, 2. ožujka 1914.), hrvatski jezikoslovac i vjerski pisac.
Studirao je bogosloviju u Zagrebu i Pešti, a doktorirao je teologiju u Beču. Službovao je kao kapelan u Kloštru i Zagrebu, a kasnije je profesor nadbiskupskog liceja u Zagrebu. Jedan je od osnivača Društva sv. Jeronima. Po osnutku Sveučilišta u Zagrebu postaje profesor biblijskih znanosti i hebrejskog te docent sirskog i kaldejskog jezika na Bogoslovnom fakultetu. U dva navrata bio je dekan Bogoslovnog fakulteta, a 1879–80. i rektor Sveučilišta. Surađivao je u Književniku. Popularni su bili njegovi Životi svetaca i svetica božjih u 12 svezaka. Dovršio je Rječnik hrvatskoga jezika u dva opsežna sveska na jezičnim načelima vukovaca, koji je započeo njegov nećak jezikoslovac Ivan Broz.
Djela
uredi- Životi svetaca i svetica božjih (1873.-1888., 21892.-1908.)
- Biblijska povjest starozavjetne objave Božje za srednja učilišta (1879., 21895., 31900., 41907., 51913., 61918., 71921.)
- Biblijska povijest novozavjetne objave Božje za srednja učilišta (1879., 21898., 31911.)
- Rječnik hrvatskoga jezika. Svezak I. A – O. (1901.)
- Rječnik hrvatskoga jezika. Svezak II. P – Ž. (1901.)