Fericire
Fericirea este o stare mentală de bine, fiind caracterizată de emoții pozitive sau plăcute, de la mulțumire la bucurie intensă. Diferite abordări biologice, psihologice, religioase și filozofice s-au străduit să definească fericirea și să identifice sursele sale.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/90/Calm.jpg/240px-Calm.jpg)
Diverse grupuri de cercetare, inclusiv psihologia pozitivă, au făcut eforturi pentru a aplica o metodă științifică de a răspunde la întrebări despre ceea ce este „fericirea” și cum am putea-o atinge.
Filozofii și gânditorii religioși de multe ori definesc fericirea în termeni de a trăi o viață bună sau înfloritoare, mai degrabă decât pur și simplu ca o emoție. Fericirea socratică este viața în conformitate cu etica și nu e neapărat însoțită de emoții pozitive.
Fericirea este „starea de mulțumire sufletească intensă și deplină”.[1] Fiind o stare sufletească profundă are și o arie de exprimare extinsă. De pildă:
- „din fericire, locuțiune adverbială — printr-un concurs de împrejurări favorabile.”[2]
- „fericit, adjectiv, uneori substantivat — care se află într-o stare de deplină mulțumire sufletească, plin de bucurie”.[3]
- „fericit, substantiv masculin — primul grad de sfințenie acordat de sinod sau de papă”.[4]
Etimologie
modificareSubstantivul românesc fericire este o schimbare a categoriei morfologice a formei lungi a infinitivului verbului[5] a ferici, fericire. Acesta, la rândul său, este un derivat al adjectivului ferice. Adjectivul românesc ferice este moștenit de limba română din latină fēlix, felīcis[6]: „roditor”, „cu succes”, „fericit”, „ferice”, „norocos”, „aducător de noroc”, „de bun augur”, „propice”, „salutar”, „care te fericește”, „delicios”, „încântător”, „bogat”, „favorabil”, „fecund”, „priceput”, „talentat”.[7][8] În limba română, dar și în alte limbi neolatine, a fost moștenită forma de acuzativ singular, în cazul de față, felīcem, urmând legile fonetice cunoscute: căderea consoanei finale „-m”, trecerea lui „-l-” intervocalic la „-r-”.
Este de amintit faptul că radicalul fe- semnifică „abundența”, „bogăția”, „prosperitatea”.
Note
modificare- ^ Academia Română, Dicționarul explicativ al limbii române, București, ed. Univers enciclopedic, 1998, p.374
- ^ DEX, p.374
- ^ DEX, p.374.
- ^ DEX, p.375.
- ^ Cu alte cuvinte, este vorba de substantivizarea infinitivului lung al verbului.
- ^ Ioan Oprea, Carmen-Gabriela Pamfil, Rodica Radu, Victoria Zăstroiu, Noul dicționar universal al limbii române
- ^ Dicționar latin - romîn (1962)
- ^ G. Guțu, Dicționar latin - român
Bibliografie
modificare- DEX = Academia Română, Institutul de Lingvistică „Iorgu Iordan - Alexandru Rosetti”, Dicționarul explicativ al limbii române, Editura Univers Enciclopedic, 1998, ISBN 973-637-087-x
- Ioan Oprea, Carmen-Gabriela Pamfil, Rodica Radu, Victoria Zăstroiu, Noul dicționar universal al limbii române, ediția a doua, Editura Litera Internațional, București - Chișinău, 2007. ISBN 978-973-675-307-7;
- G. Guțu, Dicționar latin - român, Editura științifică și enciclopedică, București, 1983;
- Dicționar latin - romîn, Redactor principal: Rodica Ocheșanu; Redactori: Liliana Macarie, Sorin Stati, N. Ștefănescu, Editura științifică, București, 1962.
Legături externe
modificare- În căutarea fericirii: o călătorie cu mijloacele științei, 18 martie 2012, Mihaela Stănescu, Descoperă
- Ecologia fericirii Arhivat în , la Wayback Machine., 19 august 2010, Revista Magazin
- Miturile fericirii – ce ne face fericiți cu adevărat?, 27 noiembrie 2013, Marius Comper, Descoperă
Vezi și
modificare