bane
Norsk
Substantiv 1
bane m (bokmål), m og f (nynorsk), c (riksmål)
- Fastsatt rute (vei, spor) for noe.
- Idrettsplass, område for utøvelse av sport.
- (fysikk) Den ruten et legeme følger, gitt av fysikkens lover; både om himmellegemers og andre legemers bevegelser.
Grammatikk
Bøyning (regelrett) | ||||
---|---|---|---|---|
Entall | Flertall | | ||
Ubestemt | Bestemt | Ubestemt | Bestemt | |
bane | banen | baner | banene | (bokmål/riksmål) |
ein bane | banen | banar | banane | (nynorsk) |
ei bane | bana | baner | banene | (nynorsk) |
For genitiv av substantiv, se eieform. |
Synonymer
Oversettelser
rute
idrettsplass
fysikk
Substantiv 2
bane m (bokmål/nynorsk), c (riksmål)
- Død, dødsfall, det at en dør.
- Det som feller en og forårsaker dødsfallet, gjør at en dør
Etymologi
Fra norrønt bani, fra urgermansk *banô; kognat med med gammelhøytysk bano («død») og med islandsk bani («bane», «død»).
Avledede termer
Grammatikk
Bøyning (regelrett substantiv hankjønn) | ||||
---|---|---|---|---|
Entall | Flertall | | ||
Ubestemt | Bestemt | Ubestemt | Bestemt | |
ein bane | banen | banar | banane | (nynorsk) |
bane | banen | baner | banene | (bokmål/riksmål) |
For genitiv av substantiv, se eieform. |
Oversettelser
årsak til undergang
Verb
bane eller bane seg (refleksivt) (bokmål/riksmål/nynorsk)