Obelis
- Šis straipsnis yra apie augalą. Apie upę žiūrėkite Obelis (upė).
Malus | ||||||||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
![]() Malus florentina | ||||||||||||||||
Mokslinė klasifikacija | ||||||||||||||||
|
Obelis (lot. Malus) – erškėtinių (Rosaceae) šeimos obelinių (Maloideae) pošeimio augalų gentis.
Žiedai sukrauti skėčiuose arba skėtiškose kekėse.
Vaisius – netikrasis vaisius – obuolys su 3-5 lizdais ir 2-3 sėklomis lizde. Vaisiaus luobelė labai plona, minkštimas sultingas, be sukietėjusių ląstelių.
Prinokę obuoliai būna raudoni, geltoni, žalsvi ar įvairiaspalviai.
Mediena kieta, tamsi, rausva. Kadangi auginama dėl vaisių, kamienai formuojami itin trumpi ir baldų gamybai mažai tetinka.
Rūšys
|
Lietuvos obelys
Lietuvoje auginama šimtai obelų rūšių, išvesta daug veislių. Savaime auga viena rūšis: miškinė obelis (Malus slyvus).
Lietuvoje dideli obelynai pradėti veisti jau I a. Tada pradėtos rūšiuoti derlingiausios, blogiausiai žiemojančios veislės. Atsirado obelų veislynai: Edvardo Jančevskio (Blinstrubiškiai, Raseinių rajonas), Vincento Montvilos (Pagiriai, Kėdainių rajonas), Adomo Hrebnickio (Rojus, Ignalinos rajonas), Tado Ivanausko (Obelynė, Kauno rajonas). Nuo 1640 m. obelų veislės pradėtos tirti Vytėnų sodininkystės ir daržininkystės bandymų stotyje. 1699 m. Vincentas Montvila sudarė pirmąjį obelų veislių sąrašą, 1729, 1730, 1747, 1752 m. – Tadas Ivanauskas, 1758 ir 1764 m. – Vytautas Tunyla. Tarybiniais metais užveisti dideli obelų ūkiai – ypač Vilniaus, Kauno, Panevėžio rajonuose.[1]
-
Obelis
-
Naminės obels žiedai
Šaltiniai
- ↑ Obelis. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 229