„Arányos képviselet” változatai közötti eltérés
[ellenőrzött változat] | [nem ellenőrzött változat] |
Tartalom törölve Tartalom hozzáadva
Nincs szerkesztési összefoglaló |
a belső hivatkozás jav AWB |
||
1. sor:
{{Választási rendszerek}}Az '''arányos képviselet''' (angolul: ''proportional representation'', rövidítve: '''PR''') olyan [[
Az ilyen rendszerek lényege, hogy lehetőleg minden szavazat egyenlően járuljon az eredményhez — nem csak többség. Az arányos képviselet legelterjedtebb formái mind megkövetelik a [[
Az arányos rendszerek választási rendszerek legelterjedtebb családjai a ''[[Pártlistás arányos választási rendszer|'''pártlistás arányos rendszerek''']] ('''list-PR''')'', az '''''[[Egyetlen átruházható szavazat|egyéni átruházható szavazat]]''''' ('''STV''') és a [[Vegyes arányos képviseleti rendszer|'''''vegyes arányos választási rendszer''''']] ('''MMP''').
* A [[Pártlistás arányos választási rendszer|'''pártlistás arányos rendszer'''ben]] ('''party-list proportional''') a politikai pártok jelöltlistákat határoznak meg, a választók pedig egy listára szavaznak. Az egyes listákra leadott szavazatok határozza meg, hogy az azokról ténylegesen hány jelöltet választanak meg. Ha a választók ''n'' %-a támogat egy adott [[Párt|politikai pártot]] vagy jelöltcsoportot kedvencének, akkor ''a mandátumok nagyjából n'' %-a. az adott pártnak vagy jelölteknek.
* Az [[Egyetlen átruházható szavazat|'''egyéni átruházható szavazat''']] ('''single transferable vote''') - ''egyetlen''/''egyszeri'' át''vihető'' szavazat néven is ismert választók egyéni jelölteket rangsorolhatnak, ahelyett, hogy csak egyetlen „kedvenc” jelöltre szavaznának. A számlálás során, amikor a jelölteket megválasztják vagy kiiktatják, az egyébként [[Elpazarolt szavazat|elveszett]] (beleértve a [[többletszavazat]]) preferencia szerinti sorrendben átadják a választó által alternatívaként megjelelölt más jelölteknek. Az STV lehetővé teszi a szavazók számára, hogy több párton keresztül szavazzanak, hogy a párt jelöltjei közül a legelőnyösebbet válasszák, és független jelöltekre szavazzanak, tudva, hogy ha a jelöltet nem választják meg, szavazatuk valószínűleg nem veszik kárba.
* A [[Vegyes arányos képviseleti rendszer|'''vegyes arányos rendszer''']] ('''mixed-member proportional'''), olyan kétszintű [[vegyes választási rendszer]], amelyben helyi szinten (általában egyéni választókerületekben) általában aránytalan, többségi rendszerrel választják a képviselők egy részét és az arányosságot regionális vagy országos pártlistás kompenzációs mandátumokkal biztosítják. A választóknak általában két szavazata van, egy egyéni jelöltre és egy a pártlistára. A helyi választásokon alulreprezentált pártokat a listás ágok választott mandátumok kompenzálják úgy, hogy az egyes pártok összeredménye a pártlistás szavazatok eredményével végül arányos legyen.
A különböző lakosságszámú többmandátumos körzetek arányosság biztosításához is hasonló [[Arányos formula|formulákat]] használnak, mint amivel a pártlistás mandátumokat szokták megállapítani.
Az
'''[[Magyarország
== Előnyök és hátrányok ==
=== Méltányosság ===
[[Fájl:Canada-election-2015.jpg|bélyegkép|924x924px]]
Az arányos képviselet (PR) igyekszik feloldani a (relatív vagy abszolút) [[Többségi demokrácia|többségi]] rendszerek igazságtalanságát, ahol a legnagyobb pártok "tisztességtelen" "mandátumbónuszt" kapnak, a kisebb pártok pedig hátrányos helyzetbe kerülnek, és szinte mindig alulreprezentáltak, és esetenként egyáltalán nem nyernek képviseletet [[Duverger-törvény|(Duverger törvénye]] ).
A többségi rendszerek olyan regionális pártok számára is előnyösek, amelyek sok mandátumot szereznek abban a régióban, ahol erős követőik vannak, de országosan csekély támogatottságuk van. Ezzel szemben olyan pártok, amelyek nemzeti támogatottsága nem koncentrálódik meghatározott körzetekre, mint például a [[Zöldpolitika|Zöldek]], kevés képviseletet kapnak, vagy egyáltalán nem szereznek mandátumot. Példa erre a kanadai [[Bloc Québécois]], amely 52 mandátumot szerzett az [[1993-as kanadai szövetségi választás|1993-as szövetségi választásokon]], mind [[Québec (tartomány)|Québecben]], a nemzeti szavazatok 13,5%-ával, míg a [[Kanadai Progresszív Konzervatív Párt|Progresszív Konzervatívok]] két mandátumra zuhantak össze 16%-os országos arány mellett. Hasonlóképpen, a [[2015-ös brit parlamenti választás
=== Kisebb pártok képviselethez jutása ===
A többmandátumos választókerületek alkalmazása lehetővé teszi a jelöltek megválasztásának szélesebb körét. Minél több képviselő van kerületenként, és minél alacsonyabb az effektív bejutási küszöb, annál több kisebb párt juthat képviselethez. Van olyan érvelés, miszerint a feltörekvő demokráciákban a kisebbségek törvényhozásba való bevonása elengedhetetlen lehet a társadalmi stabilitás és a demokratikus folyamat megszilárdítása szempontjából.<ref name="ideaEsd">{{Cite web |title=Electoral System Design: the New International IDEA Handbook |url=https://www.idea.int/publications/catalogue/electoral-system-design-new-international-idea-handbook |publisher=[[International Institute for Democracy and Electoral Assistance]] |accessdate=9 April 2014 |year=2005}}</ref>
Az arányos rendszerek kritikusai viszont azt állítják, hogy ez a szélsőséges pártok bejutását hozhatjaa parlamentben, amelyet néha [[Weimari köztársaság|a weimari]] kormány összeomlásának okaként említenek. Nagyon alacsony küszöbök mellett akár nagyon kicsi pártok (vagy akár egy-két képviselő) „királycsinálóként” léphetnek fel,
Egy másik kritika az, hogy a többségi rendszerek domináns pártjai, amelyeket gyakran vagy "nagy sátraknak"/"ernyőknek" <ref>{{Cite web |author=Roberts |first=Iain |title=People in broad church parties should think twice before attacking coalitions |url=http://www.libdemvoice.org/people-in-broad-church-parties-should-think-twice-before-attacking-coalitions-20101.html |publisher=[[Liberal Democrat Voice]] |accessdate=29 July 2014 |date=29 June 2010}}</ref> is neveznek (és választási szövetségi és koalíciós jelleget is viselnke) az arányos képviselet alatt széttöredezhetnek, amint lehetővé válik jelöltek megválasztása kisebb csoportokból. Példa erre ismét Izrael, Brazília és Olaszország.
Egyes [[Nyílt lista|nyílt listás]] rendszerek, valamint az STV, amely a legjelentősebb olyan arányos endszer, amelyhez nincs szükség politikai pártokra <ref>{{Cite web |author=Amy |first=Douglas J |title=Single Transferable Vote Or Choice Voting |url=http://www.fairvote.org/proportional_representation_voting_systems |publisher=[[FairVote]] |accessdate=9 April 2014}}</ref> lehetővé teszik [[Független politikus|független]] jelöltek megválasztását is. Írországban átlagosan körülbelül hat független jelöltet választottak meg ciklusonként.
=== Koalíciók ===
A kisebb pártok megválasztása felveti az egyik fő kifogást az arányos rendszerekkel szemben, miszerint ezek szinte mindig [[
Az arányos rendszerek támogatói előnynek tekintik a koalíciókat, amelyek kompromisszumot kényszerítenek a pártok között, hogy a [[politikai spektrum]] középpontjában koalíciót alkossanak, és így folytonossághoz és stabilitáshoz vezetnek. Az ellenzők azt állítják, hogy sok ügyben nem lehet kompromisszumot kötni. Sok irányelvet nem lehet könnyen elhelyezni a bal-jobb spektrumban (például a környezet). Így háttéralkuk során kerül kialakításra a koalíciós kormány programja, aminek az a következménye, hogy a szavazók nem tudhatják, pontoan milyen programra szavaznak. Másrészt, a koalíciók nem feltétlenül a spektrum közepén jönnek létre, és a kis pártok túlzott befolyást gyakorolhatnak, és csak akkor biztosítanak többséget a koalíciónak, ha kevés szavazó által kedvelt politikát vagy politikákat fogadnak el. A PR rendszerek korlátozzák a választók azon képességét, hogy egy nem kedvező pártot szavazzanak ki a hatalomból.
Mindezeket a hátrányokat – állítják a PR-ellenzők – a kétpárti többségi rendszerek elkerülik. A koalíciók ritkák; a két domináns párt szükségszerűen verseng a középpontban a szavazatokért, így a kormányok megbízhatóbban mérsékeltebbek; a kormány megfelelő ellenőrzéséhez szükséges erős ellenállás biztosított; és a kormányok továbbra is érzékenyek a közhangulatra, mert rendszeresen ki lehet szavazni a hatalomból, és ki is szavazzák őket.
=== Választási részvétel ===
A többségi rendszerek általában egypárti többségű kormányzást eredményeznek, mivel általában kevesebb pártot választanak meg nagy számban egyszerű többségi rendszer alatt, mint az arányos képviselet alatt, és az egyszerű többségi szavazás a politikát kétpárti megmérettetésre sűríti. Mi több, egyszerű többségi rendszer alatt viszonylag kevés szavazaton szokott múlni, hogy végül melyik oldal nyeri a választást, ezek pedig a legszorosabb versenyben levő körzetben leadott szavazatok (ezeket a választókerületeket nevezik "[[
Arányos rendszer alatt nincsenek [[Szélső ülés|billegő]] körzetek, minden szavazat hozzájárul a jelöltek megválasztásához, így a pártoknak minden körzetben kampányolniuk kell, nem csak azokban, ahol a legerősebb a támogatottságuk, vagy ahol a legtöbb előnyt látják. Ez a tény pedig arra ösztönzi a pártokat, hogy jobban reagáljanak a választókra, „reprezentatívabb” listákat produkálva több nő és kisebbségi jelölt állítása révén.
Mivel a legtöbb szavazatnak van befolyása a mandátumelosztásnál, kevesebb az "[[elpazarolt szavazat]]", így a választók, akik tudatában vannak annak, hogy szavazatuk változást hozhat, nagyobb valószínűséggel tesznek erőfeszítéseket a szavazásra, és kevésbé valószínű, hogy [[Taktikai szavazás|taktikailag]] szavaznak. A többségi választási rendszerrel rendelkező országokhoz képest [[A szavazók részvétele|javul a választási részvétel,]] és a lakosság jobban részt vesz a politikai folyamatokban.
=== Választókerületek manipulációja (gerrymandering) ===
A megközelítőleg egyenlő képviselet biztosítása érdekében a többségi rendszerek az [[egyéni választókerület
Az arányos rendszerek a többmandátumos körzeteikkel kevésbé hajlamosak erre – kutatások szerint az ötszékes vagy annál nagyobb kerületek immunisak az efféle manipulációra.
A többmandátumos körzetek méretének egyenlősége nem fontos tényező (a mandátumok száma is ennek megfelelően változhat), így a körzeteket különböző méretű történelmi területekhez lehet igazítani, például városokhoz, megyékhez, államokhoz vagy tartományokhoz. A későbbi népességváltozásokat a mandátumok számának egyszerű módosításával lehet kezelni. Például Mollison professzor az Egyesült Királyság STV-re vonatkozó 2010-es tervében az országot 143 körzetre osztotta fel, majd minden egyes körzetnek különböző számú képviselői helyet osztott ki (a jelenlegi összesített 650-nek megfelelően), attól függően, hogy az egyes körzetekben hány szavazó van, bár nagy ingadozással (ötfős körzetei közé tartozik az egyik 327 000, a másik pedig 382 000 szavazóval). Körzeti határai követik a történelmi [[Megye (közigazgatási egység)|megye-]] és [[Önkormányzat (fogalom)|önkormányzati]] határokat, mégis egységesebb képviseletet ért el, mint a Boundary Commission, amely az Egyesült Királyság egyéni választókerületeinek méreteinek kiegyensúlyozásáért felelős testület.
A vegyes rendszerek ki vannak téve a gerrymanderingnek a helyi üléseknél, amelyek továbbra is az ilyen rendszerek részét képezik. Az olyan vegyes rendszerek, amik arányos elemet is használnak, maguk azonban nem arányosak (lásd: [[Félarányos képviselet|félarányos rendszer]]), mint az [[Árokrendszer (választási rendszerek)|árokrendszer]] esetén nincs kompenzáció a gerrymandering következményeiért. Az vegyes arányos rendszerekben (MMP) a kompenzációs listás helyek használata csökkenti teszi a gerrymandering problémát. Ennek eredményessége azonban e tekintetben a kompenzációs rendszer sajátosságaitól függ (vannak eleve nem arányosságra törekedő kompenzáció rendszerek), így a regionális körzetek méretétől, a listás mandátumok relatív arányától az összesítésben, valamint az esetleges [[Vegyes arányos képviseleti rendszer|összejátszási lehetőségektől.]] A kompenzációs mechanizmusok aláaknázhatóságának ékes példája a [[2014-es magyarországi országgyűlési választás|2014-es magyar országgyűlési választás]], ahol a vezető párt, a [[Fidesz – Magyar Polgári Szövetség|Fidesz]] egyesítette a gerrymanderinget és a csalilistákat, ami 45 százalékos szavazattal kétharmados parlamenti többséget eredményezett.
=== Kapcsolat az képviselt és a képviselő között ===
Általánosan elfogadott, hogy [[Egyszerű többségi szavazás|az egyszerű többségi]] választási rendszereinek vagy az abszolút többségi választási rendszereknek, mint például az [[Azonnali lefutású szavazás|alternatív szavazás]], a földrajzi kapcsolat jelentős a képviselők és választóik között.
Érdekes eset történt Hollandiában, amikor az 1994-es választásokon a hirtelen egy idősek pártja, a General Elderly Alliance hat mandátumot szerzett. A többi párt előtte nem figyelt rá, de ez a sikert tudatosította őket. A következő választással az Idősek Pártja megszűnt, mert a bevett pártok elkezdtek hallgatni az idősekre. Mára az idősebbeknek szóló párt, az [[50PLUS]] szilárdan megállja a helyét Hollandiában. Ez példának tekinthető arra, hogy a földrajz önmagában nem lehet elég jó ok arra, hogy csak erre építsék a szavazási rendszer, és hanyagolják a szavazó népesség minden más dimenzióját. Bizonyos értelemben a körzetekben történő szavazás egy adott földrajzi területre korlátozza a választókat. Az arányos szavazás az összes szavazás pontos eredményt követi.
== Az arányos rendszerek tulajdonságai ==
=== Választókerületek nagyságrendje ===
Az akadémikusok egyetértenek abban, hogy az arányosságot leginkább a választókerület [[választókerület|nagysága]], a körzetből megválasztott képviselők száma befolyásolja. Az arányosság a nagyságrend növekedésével javul.
Az egyik véglet, a [[Chile|Chilében]] 1989 és 2013 között alkalmazott [[Binomiális szavazás|binomiális választási rendszer]]<ref>{{Cite news|url=https://www.economist.com/news/americas/21643216-new-voting-system-should-liven-up-politics-tie-breaker|title=Electoral reform in Chile: Tie breaker|work=The Economist|date=14 February 2015|accessdate=11 April 2018}}</ref> egy névlegesen arányos nyílt listás rendszer, kétmandátumos körzeteket tartalmaz. Mivel ez a rendszer várhatóan a legtöbb kerületben a két legnagyon politikai blokk egy-egy jelöltjének megválasztását eredményezi, általában nem tekintik arányosnak.
A másik véglet, ahol a körzet az egész országot átfogja (és alacsony választási küszöb mellett a politikai pártok igen arányos képviselete lehetségek), a pártok több kisebbségi és női jelölt jelölésével (listára állításával) vonzerejüket szélesítik.
Az STV 1921-es írországi bevezetése után a körzetek nagysága lassan csökkent, ahogy egyre több hárommandátumos választókerületet határoztak meg, ami a domináns [[Fianna Fáil]] javára vált, egészen 1979-ig, amikor a tendenciát megfordítva független határbizottság jött létre.
A FairVote STV-tervében az [[Az Amerikai Egyesült Államok Képviselőháza|Egyesült Államok Képviselőháza számára]] három-öt tagú szuperkörzeteket javasolnak.
Mollison professzornak az Egyesült Királyságban alkalmazandó STV tervében többnyire négy- és öttagú körzeteket használnak, három és hat székhelyű körzetet használnak, ha szükséges, hogy illeszkedjenek a meglévő határokhoz, és még két- és egytagú körzeteket is alkalmaznak, ahol a földrajzi helyzet úgy kívánja.
=== Választási küszöb ===
A [[választási küszöb]] a mandátum elnyeréséhez szükséges minimális szavazatarány. Minél alacsonyabb a küszöb, annál nagyobb arányban járulnak hozzá a képviselők megválasztásához a szavazatok, és annál kisebb az elveszett szavazatok aránya.
Minden választási rendszernek vannak küszöbei, vagy formálisan meghatározottak, vagy a választás paramétereinek matematikai következményeként.
A formális küszöb általában megköveteli, hogy a pártok a szavazatok bizonyos százalékát megszerezzék ahhoz, hogy mandátumot szerezzenek a pártlistákról. Németországban és Új-Zélandon (mindketttő [[Vegyes arányos képviseleti rendszer|vegyes arányos rendszer]]) a küszöb a nemzeti szavazatok 5%-a, de a küszöb nem vonatkozik azokra a pártokra, amelyek minimális számú választókerületi mandátumot szereznek (Németországban hármat, Új-Zélandon egyet). Törökország 10%-os, Hollandia 0,67%-os küszöböt határoz meg.
Az STV választásokon az első preferenciás szavazatok között a kvóta (pl. szavazatok/(mandátumok+1)) megszerzése biztosítja a választást. Azonban azok a jelöltek, akik elég második (és harmadik, stb.) preferenciálist magukénak tudhatnak is reménykedhetnek abban, hogy az akár bejutnak akár az első preferencia szavazatok között a kvótának csak felével is. Így egy hatfős körzetben az elsőbbségi szavazatok 7,14%-a lenne az effektív küszöb (100/(6+1)/2).
=== A pártok mérete ===
A pártnagyság az egy körzetben egy pártból megválasztott jelöltek száma. A pártok nagyságrendjének növekedésével valószínűbb, hogy arra ösztönzi a pártokat, hogy nőket és kisebbségi jelölteket is állítsanak a választásra.
Az STV-ben azonban a túl sok jelölt állítása kontraproduktív lehet, megosztva az első preferenciás szavazatokat, és lehetővé teszi a jelöltek kiesését, mielőtt más kieső jelöltek szavazatait megkapnák. A 2007-es skót helyhatósági választások egyik egyházközségében erre találtak példát, ahol a [[Munkáspárt (Egyesült Királyság)|Munkáspárt]] három jelöltet állítva csak egy mandátumot szerzett, míg esetleg kettőt is nyerhettek volna.
=== Elnöki rendszerekben ===
Az [[
Ez a kérdés nem fordul elő [[
=== Egyéb ===
97. sor:
== Az aránytalanság mérése ==
A pontos arányosságnak egyetlen egyértelmű meghatározása van: a mandátumaránynak pontosan meg kell egyeznie a szavazati arányokkal. Ha ez a feltétel sérül, érdekes lehet aránytalanság ''mértékét'' megmérni, ami a tökéletesen arányos eredménytől való eltérést méri. Ennek a nincs egyetlen egyértelmű meghatározása. Néhány gyakori aránytalansági index:
* A [[Loosemore–Hanby index]] – úgy számítható ki, hogy az egyes pártok szavazati arányát levonják a mandátumarányból, az abszolút értékeket összeadják (a negatív előjeleket figyelmen kívül hagyva), és elosztják kettővel.
** Ehhez kapcsolódik a [[Rae index]] . Az átlagos eltérést méri, míg a Loosemore–Hanby index a teljes eltérést méri
* A [[Gallagher index|Gallagher-index]] – az egyes pártok szavazati aránya és mandátumaránya közötti különbség négyzetesítését és az összeg négyzetgyökének megvonását jelenti.
** Ehhez kapcsolódik a [[Sainte-Laguë Index]] – ahol egy párt szavazati aránya és mandátumaránya közötti eltérést a szavazati arányhoz viszonyítva mérik.
A különböző indexek az aránytalanság különböző fogalmait mérik. Néhány aránytalansági fogalmat a szociális jóléti funkciókhoz rendeltek hozzá.
{{Cite journal|author=Wada|first=Junichiro|title=Apportionment behind the veil of uncertainty|journal=The Japanese Economic Review|date=2016|volume=67|issue=3|pages=348–360|doi=10.1111/jere.12093}}</ref>
Az aránytalansági indexeket néha a meglévő és javasolt választási rendszerek értékelésére használják. Például a [[Kanadai Parlament|kanadai parlament]] 2016-os Választási Reform Különbizottsága egy olyan rendszer kialakítását javasolta, amely „5 vagy annál kevesebb Gallagher-pontszámot” ér el. Ez az aránytalanság jóval alacsonyabb fokát jelezte, mint a [[2015-ös kanadai szövetségi választás|2015-ös kanadai választáson]] [[Egyszerű többségi szavazás|megfigyelt elsőbbségi szavazás során]], amikor a Gallagher-index 12 volt.
Számos egyéb arányossági mérőszám is létezik, ezeknek egy része szoftveres implementációval is rendelkezik.
A gyakran használt indexek (Loosemore-Hanby, Gallagher, Sainte-Laguë) nem támogatják a [[Preferenciális szavazás|rangsorolt szavazást]] .
== PR választási rendszerek ==
117. sor:
=== Pártlista PR ===
A [[Pártlistás arányos választási rendszer|pártlistás arányos képviselet]] egy olyan választási rendszer, amelyben először a szavazatok aránya alapján osztják ki a mandátumokat a pártok között, majd a pártok [[választási lista|választási listáján szereplő]] pártokhoz kötődő jelölteknek osztják ki ezeket a mandátumokat. Ezt a rendszert számos országban használják, köztük [[Finnország
* '''[[Zárt lista|Zárt listás]]''' rendszerek, ahol minden párt a párt jelöltválasztási folyamata szerint listázza a jelöltjeit. Ez határozza meg a jelöltek sorrendjét a listán, és így gyakorlatilag a megválasztásuk valószínűségét. Például egy listán az első jelölt kapja meg az első helyet, amelyet a párt nyer. Minden választópolgár egy jelöltlistára ad voksot. A választópolgároknak ezért nincs lehetőségük arra, hogy a szavazás során kifejezzék preferenciájukat, hogy egy párt jelöltjei közül melyiket választják meg hivatalba.
* '''[[Ley de Lemas]]''' – Uruguayban használt köztes rendszer, ahol minden párt több zárt listát mutat be, mindegyik egy-egy frakciót képvisel. A mandátumok a szavazatok számának megfelelően oszlanak meg a pártok között, majd az egyes pártokon belüli frakciók között.
* '''[[Nyílt lista|Nyílt listás]]''' rendszerek, ahol a választópolgárok modelltől függően egy főre vagy kettőre szavazhatnak, illetve a listán belül jelezhetik preferencia sorrendjét. Ezek a szavazások időnként átrendezik a névsort a párt listáján, és ezáltal azt, hogy melyik jelöltet választják meg. Ennek ellenére a listáról megválasztott jelöltek számát a lista által kapott szavazatok száma határozza meg.
* '''[[Lokalizált lista
* '''Kétszintű pártlistarendszerek''' – mint Dániában, Norvégiában és Svédországban. [[Folketing|Dániában]] például az ország tíz többtagú szavazókörre van felosztva, amelyek három régióban vannak elhelyezve, és 135 képviselőt választanak. Ezenkívül 40 kompenzációs helyet választanak. A választópolgároknak egy szavazata van, amelyet a körzeti szavazáson egyéni jelöltre vagy pártlistára lehet leadni. A körzeti győztesek meghatározásához a jelöltek pártjuk körzeti listás szavazataiból és egyéni szavazataikkal arányosan osztják el őket. A kompenzációs mandátumokat az országosan összesített pártszavazatok szerint osztják szét a régiók között, majd a pótlólagos képviselőket meghatározó körzetekben. A 2007-es általános választásokon a körzetek nagysága, beleértve a kompenzációs képviselőket is, 14 és 28 között változott. A rendszer alapterve változatlan maradt 1920-as bevezetése óta.
=== Egyetlen átruházható szavazat ===
Az egyetlen (vagy egyéni) átruházható szavazat (STV), amelyet néha rangsorolásos választási szavazásnak is neveznek,
Valójában a módszer egyforma méretű választói csoportokat hoz létre, amelyek tükrözik a választók sokszínűségét, és mindegyik csoportnak van egy képviselője, akire a csoport szavazott. A választók mintegy 90%-ának van olyan képviselője, akit elsőként preferált. A választók tetszőleges szempontok alapján választhatnak jelölteket, az arányosság implicit.
=== Vegyes rendszerek ===
Léteznek olyan [[Vegyes választási rendszer|vegyes választási rendszerek,]] amelyek többségi rendszert és arányos képletet <ref name="ACEMixSys">{{Cite web |author=ACE Project Electoral Knowledge Network |title=Mixed Systems |url=https://aceproject.org/ace-en/topics/es/esd/esd03/default |accessdate=29 June 2016}}</ref> kombinálnak, vagy az arányos komponenst használják a többség/többség összetevő által okozott aránytalanság kompenzálására.
A legjelentősebb vegyes kompenzációs rendszer a '''[[vegyes arányos képviseleti rendszer]]''' (MMP). Egyesíti az egykörzeti szavazást, általában az [[Egyszerű többségi szavazás|első helyen végzett]] szavazást, a kompenzáló regionális vagy országos pártlistás szavazattal. Tegyük fel például, hogy egy párt 10 egyéni választókerületben mandátumot relatív többségi rendszerben, de összesen 15 mandátumra van szüksége ahhoz, hogy megszerezze a választott testület arányos részét. Egy teljesen arányos vegyes kompenzációs rendszer 5 kompenzációs (PR) mandátummal járna ennek a pártnak, 10-ről 15-re emelve a párt mandátumát. Az MMP képes arányos vagy mérsékelten arányos választási eredményeket produkálni, számos tényezőtől függően, például az FPTP-helyek és a PR-helyek arányától, a [[Kinyúló ülés|többletmandátumok]] pótlására szolgáló extra kompenzációs helyek meglététől vagy hiányától és a választási küszöböktől.
A választóknak általában két szavazata van, egy helyi képviselőjelöltre, egy pedig a pártlistára. A listás szavazás általában meghatározza, hogy az egyes pártok hány mandátumot kapnak a parlamentben. A körzeti győztesek megállapítása után minden pártlistáról annyi jelöltet választanak, hogy a pártok összesített listás szavazatának megfelelően minden pártot „feltöltsenek” az őt megillető összes parlamenti mandátumra. A listás mandátumok felosztása előtt a küszöböt el nem érő pártok összes listás szavazatát el kell vetni. Ha a kieső pártok így veszítenek mandátumot, akkor a küszöböt elérő pártok mandátumszáma javul. Ezenkívül a független jelöltek által közvetlenül megszerzett mandátumokat levonják a listás helyek elosztásához használt parlamenti összesítésből.
Az MMP arányossága sérülhet, ha a listás mandátumok aránya túl alacsony, így előfordulhat, hogy a járási székhelyek aránytalanságát nem lehet teljes mértékben kompenzálni. Egy másik tényező lehet a [[Kinyúló ülés|többletmandátumok]] kezelése, azok a kerületi mandátumok, amelyeket egy párt a listás szavazáson neki járó szám felett szerez meg. Az arányosság eléréséhez más pártoknak „kiegyensúlyozó mandátumokra” van szükségük, a parlament méretét a túlnyúló mandátumok számának kétszeresével növelve, de ez nem mindig valósul meg. Egészen a közelmúltig Németország megnövelte a parlament méretét a túlnyúló mandátumok számával, de nem használta fel a megnövelt méretet a listás helyek felosztására. Ez a 2013-as országos választásra módosult, miután az alkotmánybíróság elutasította a korábbi törvényt, a túlnyúló mandátumok kompenzációjának elmulasztása [[Negatív szavazatok súlya|negatív szavazatsúly-]]<nowiki/>hatást eredményezett.
Az MMP-hez hasonlóan a [[Egyszavazatos vegyes rendszer|'''vegyes egyszavazatos rendszerek''']] (MSV) is arányos képletet használnak a mandátumok kiosztására a kompenzációs szinten, de a szavazóknak csak egy szavazata van, amelyet aztán mindkét szinten felhasználhatnak. Az MSV alkalmazhat pozitív szavazatátviteli rendszert, ahol a fel nem használt szavazatokat az alsó szintről a felső, kompenzációs szintre helyezik át, ahol csak ezeket használják fel az arányos képletben. Alternatív megoldásként az MMP (seat linkage) algoritmus használható vegyes egyetlen szavazattal az arányos eredmény "feltöltéséhez". Az MSV esetében az MMP-hez hasonló követelmények vonatkoznak az összességében arányos eredmény garantálására.
144. sor:
[[Árokrendszer (választási rendszerek)|'''Az árokrendszerek''']], más néven vegyes többségi képviseleti rendszerek (MMM) arányos képleteket használnak az arányos szinten lévő mandátumok elosztására a többi szinttől elkülönítve. Egyes rendszerek, mint például a [[Kétszavazatos töredékszavazat-visszaszámláló rendszerek|scorporo]], arányos képletet használnak, miután egy párhuzamos listás szavazás eredményeit egyesítik az alacsonyabb szintekről átvitt szavazatokkal (negatív vagy pozitív [[töredékszavazat]]<nowiki/>okkal).
Egy másik vegyes rendszer a '''[[Kéttagú arányos képviselet|kéttagú arányos reprezentáció]]''' (DMP). Ez egy egyszavazatos rendszer, amely minden körzetben két képviselőt választ.
=== Biproporcionális rendszerek ===
150. sor:
A duplán arányos mandátumelosztás célja az arányosság elérése két dimenzióban, például: régiónkénti arányosság és pártonkénti arányosság. Számos matematikai módszer létezik a biproporcionalitás elérésére.
Az egyik módszert '''[[
Balinski egy másik változatot javasolt, a '''[[Biproporcionális mandátumelosztás|tisztességes többségi szavazást]]''' (FMV) az egygyőztes többségi választási rendszerek, különösen az [[Az Amerikai Egyesült Államok Képviselőháza|Egyesült Államok Képviselőházánál]] használt rendszer felváltására. Az FMV úgy vezeti be az arányosságot, hogy nem változtat a szavazás módján, a mandátumok számán vagy a – esetleg gerrymandered – kerület határait. [[Az Amerikai Egyesült Államok államai|A mandátumokat állami]] szinten arányosan osztanák el a pártok között.
=== Egyéb arányos rendszerek ===
158. sor:
==== Újrasúlyozott tartományszavazás ====
Újrasúlyozott tartomány szavazás (RRV) egy multi-győztes szavazási rendszer hasonló STV, hogy a választók kiállása több jelölt, de abban különböznek, hogy a jelöltek osztályozott helyett [[Preferenciális szavazás|rangsorolt]] .
Az STV-hez hasonlóan a szavazatszámlálás menetben történik. Az RRV első fordulója megegyezik a [[
Az RRV-t a 2013-tól 2017-ig tartó Oscar-díj vizuális effektusok kategóriájában használták a jelölésekre.
==== Arányos elfogadó szavazás ====
Kidolgozhatók olyan rendszerek, amelyek az arányos képviseletet célozzák, de az egyéni jelöltek (nem pártok) jóváhagyásán alapulnak. Ilyen az [[Arányos jóváhagyási szavazás|arányos elfogadó szavazás]] (PAV) ötlete. Ha sok a betöltendő mandátum, mint például egy törvényhozásban, előfordulhat, hogy a szavazólapok PAV szerinti számlálása nem lehetséges, ezért szekvenciális változatokat javasoltak, például a [[Soros arányos jóváhagyási szavazás|szekvenciális arányos elfogadó szavazást]] (SPAV). Ez a módszer hasonlít az újrasúlyozott tartományszavazáshoz, mivel több győztest többfordulós számlálási eljárással választanak meg, amelyben a már megválasztott jelölteket támogató szavazatok csökkentett súlyt kapnak. A SPAV szerint azonban a választó csak az egyes jelöltek jóváhagyását vagy elutasítását választhatja, mint a [[Jóváhagyó szavazás|elfogadó szavazásnál]] . A SPAV-t rövid ideig Svédországban használták az 1900-as évek elején.
==== Asset voting ====
Az ''asset voting'' rendszerében <ref name="smithMultisurv">{{Cite web |author=Smith |first=Warren |title=Comparative survey of multiwinner election methods |url=http://rangevoting.org/WarrenSmithPages/homepage/multisurv.pdf |date=18 June 2006}}</ref>
==== Értékelő arányos reprezentáció (EPR) ====
176. sor:
Az arányosságra vonatkozó egyik legkorábbi javaslatot [[John Adams (amerikai elnök)|John Adams]] amerikai [[Alapító atyák|alapító atya]] a''[[Gondolatok a kormányról|Thoughts on Government]]'' című, 1776-ban, az [[amerikai forradalom]] idején írta.
Franciaországban 1793 februárjában [[Nicolas de Condorcet|Condorcet márki]] vezette a [[Girondin alkotmányos projekt|girondista alkotmány]] kidolgozását, amely [[Korlátozott blokkszavazás|korlátozott szavazási]] rendszert javasolt arányos szempontokkal. Mielőtt erről szavazhattak volna, a [[Hegypárt|Montagnard-ok]] átvették a [[Nemzeti Konvent|Nemzeti Konventet,]] és elkészítették saját [[1793-as francia alkotmány|alkotmányukat]]. [[Louis Antoine de Saint-Just|Saint-Just]] június 24-én javasolta az [[
[[James Wilson]] már 1787-ben, aki akárcsak Adams, az Egyesült Államok alapító atyjái közé tartozott, szintén fontosnak tartotta a többtagú körzetek használatát: "A rossz választások a körzetek kicsinyességéből fakadnak, és lehetőséget adnak a rossz férfiaknak, hogy hivatalba intrikálják magukat" <ref>{{Cite web |author=Madison |first=James |title=Notes of Debates in the Federal Convention of 1787, Wednesday, June 6 |url=http://teachingamericanhistory.org/convention/debates/0606-2/ |publisher=TeachingAmericanHistory.org |accessdate=5 August 2014}}</ref> és ismét, 1791-ben, a Lectures on Law című művében: „Úgy gondolom, hogy általános, a demokratikus kormányzatokban nem kis jelentőségű maximaként feltételezhető, hogy minél kiterjedtebb a választási körzet, annál nagyobb lesz a választás. bölcs és felvilágosult".
Az STV-t, (azt a választási módszert, amelyben a szavazóknak egy preferenciálisan átruházható szavazata van) először 1819-ben találta fel egy angol iskolamester, [[Thomas Wright Hill]], aki "választási tervet" készített a Birminghami ''Irodalmi és Tudományos Fejlesztési Társaság bizottsága számára.'' amely nemcsak a győztesek, hanem a vesztesek többletszavazatainak átutalását is használta, ezt a finomítást később Andræ és Hare is kihagyta. De az eljárás alkalmatlan volt nyilvános választásra, és nem hozták nyilvánosságra.
Az első gyakorlati PR-választási módszert, a ''List Plan'' endszert Thomas Gilpin, egy nyugdíjas papírgyár-tulajdonos dolgozta ki egy újságjában, amelyet [[Amerikai Filozófiai Társaság|1844-ben olvasott fel a philadelphiai Amerikai Filozófiai Társaságnak]] : „A választói kisebbségek képviseletéről. a választott gyűlések többségével”. Gyakorlatilag soha nem használták, de még 1914-ben is előterjesztették az amerikai elektori kollégium küldötteinek megválasztására és a helyi választásokra.
Az egyetlen átruházható szavazatot (PR) használó gyakorlati választást Dániában dolgozta ki [[Carl Andræ]] matematikus, és ott alkalmazta először 1855-ben, így ez a legrégebbi PR-rendszer, azonban akkor nem terjedt el.
188. sor:
Az STV-t szintén (látszólag függetlenül) az Egyesült Királyságban találta fel 1857-ben [[Thomas Hare]], egy londoni ügyvéd ''a The Machinery of Representation'' című pamfletjében, és kibővítette a képviselőválasztásról szóló 1859-es ''értekezésében'' . A rendszert [[John Stuart Mill]] lelkesen fogadta, biztosítva ezzel a nemzetközi érdeklődést. A könyv 1865-ös kiadása tartalmazta a kiesett jelöltek preferenciáinak átadását, és az STV-módszer lényegében teljes volt. Mill 1867-ben javasolta az alsóháznak, de a brit parlament elutasította. Az elnevezés a „Mr.Hare sémájából” „arányos képviseletre”, majd „arányos képviseletre egyetlen átruházható szavazattal”, végül a 19. század végére „egyetlen átruházható szavazattá” alakult.
[[Catherine Helen Spence|Ausztráliában Catherine Helen Spence]] politikai aktivista az STV rajongója és a téma szerzője lett. Befolyása és Andrew Inglis Clark tasmán politikus erőfeszítései révén Tasmania a rendszer korai úttörőjévé vált, 1896-ban megválasztotta az a világ első STV-n keresztül választott törvényhozóit, mielőtt Ausztráliához csatlakozott volna szövetségi államként.
A pártlistás arányos képviseleti rendszert 1878-ban [[Victor D'Hondt]] dolgozta ki és írt le Belgiumban, amely az első ország lett, amely 1900-ban nemzeti parlamentjében elfogadta a listás PR-t. A D'Hondt-féle helykiosztási módszer, a [[D’Hondt-módszer|D'Hondt-módszer]] még mindig széles körben használatos. Néhány svájci kanton (1890-től Ticinóval kezdődően) már Belgium előtt is alkalmazta a rendszert. Az utópisztikus szocialista Victor Keepant hasonló rendszert dolgozott ki egy 1892-es könyvében. Sok európai ország hasonló rendszert alkalmazott az első világháború alatt vagy azt követően. A pártlistás arányos rendszer kedveltté vált [[A kontinens|a kontinensen,]] mert a választási listák használata, a [[Pártlistás blokkszavazás|scrutin de list]] már elterjedt volt. Ezzel szemben az angol nyelvterületen általában az STV-t prefereálták, mert inkább volt hagyománya az egyéni jellegű választásoknak.
Az Egyesült Királyságban az 1917-es ''Speaker 's Conference'' minden többszéki westminsteri választókerületben javasolta az STV-t, de csak az [[
Az STV-t jelenleg a parlament két alsóháza, Írország 1922-es [[Ír Szabadállam|függetlensége óta (Ír Szabad Államként]] <ref name="ideaGallagher">{{Cite web |title=Ireland: The Archetypal Single Transferable Vote System |url=http://www.community.netidea.com/ccbc/Gallagher.pdf |accessdate=26 October 2014 |author=Gallagher |first=Michael}}</ref> és Málta 1921 óta, jóval az 1966-os függetlenség előtt használják <ref name="AceMalta">{{Cite web |title=Malta: Single-Transferable Vote with Some Twists |date=1997 |author=Hirczy de Miño |first=Wolfgang |url=http://aceproject.org/regions-en/countries-and-territories/MT/case-studies/malta-single-transferable-vote-with-some-twists-1997 |publisher=[[ACE Electoral Knowledge Network]] |accessdate=5 Dec 2014}}</ref> Írországban a Fianna Fáil kormányok két kísérletet tettek az STV eltörlésére, és a „[[Egyszerű többségi szavazás|First Past the Post]] ” relatív többség rendszer leváltására. Mindkét kísérletet elutasították a választók az 1959-ben és 1968-ban tartott népszavazáson. . Az STV-t minden más írországi választáson is használják, beleértve az elnöki választást is,
Használják az észak-ír országgyűlésben, valamint az európai és helyi hatóságoknál, a skót helyi hatóságoknál, egyes új-zélandi és ausztrál hatóságoknál,
A PR-t a világ 33 legerősebb, legalább kétmilliós lakosságú demokráciájának többsége használja; csak hat használ többségi rendszert ([[kétfordulós választási rendszer|kétfordulós]] vagy [[Azonnali lefutású szavazás|azonnali többfordulós választás]] ) a törvényhozó gyűlésre, négyen [[Árokrendszer (választási rendszerek)|párhuzamos rendszert]], 23 pedig PR-t. <ref>{{Cite web |title=Proportional Representation in Most Robust Democracies |url=http://www.fairvote.org/proportional_representation_in_most_robust_democracies |work=Fair Vote: The Center for Voting And Democracy |accessdate=9 October 2017}}</ref> A PR uralja Európát, beleértve Németországot, valamint Észak- és Kelet-Európa nagy részét; [[Európai Parlament|európai parlamenti]] választásokon is használják. Franciaország a második világháború végén átvette a PR-t, de 1958-ban elvetette; 1986-ban parlamenti választásokon használták. [[Svájc|Svájcban]] alkalmazzák a legelterjedtebben az arányos képviseletet, amely nem csak a nemzeti törvényhozók és helyi tanácsok, hanem az összes helyi végrehajtó testület megválasztásának rendszere. A PR kevésbé elterjedt az angol nyelvterületen; [[Málta]] és [[Ír-sziget|Írország]] az STV-t használja a törvényhozók megválasztására. [[Ausztrália (ország)|Ausztrália]] a szenátusi választásokhoz használja. [[Új-Zéland]] 1993-ban fogadta el az MMP-t. Az Egyesült Királyság, Kanada és India azonban pluralitási (First Past the Post) rendszert használ a törvényhozási választásokhoz. [[Kanada|Kanadában az]] STV-t használták a tartományi törvényhozók megválasztására [[Alberta (tartomány)|Albertában]] 1926 és 1955 között, valamint [[Manitoba|Manitobában]] 1920 és 1953 között. Mindkét tartományban az alternatív szavazást (AV) alkalmazták a vidéki területeken. [[Egyszerű többségi szavazás|Albertában a domináns párt politikai előnyök miatt fogadta újra az első múltat]], Manitobában pedig Winnipeg alulreprezentáltsága volt a tartományi törvényhozásban. <ref>{{Cite web |author=Jansen |first=Harold John |title=The Single Transferable Vote in Alberta and Manitoba |url=http://www.collectionscanada.gc.ca/obj/s4/f2/dsk2/tape15/PQDD_0004/NQ29051.pdf |work=[[Library and Archives Canada]] |publisher=University of Alberta |accessdate=23 March 2015 |date=1998}}</ref>▼
▲A PR-t a világ 33 legerősebb, legalább kétmilliós lakosságú demokráciájának többsége használja; csak hat használ többségi rendszert ([[kétfordulós választási rendszer|kétfordulós]] vagy [[Azonnali lefutású szavazás|azonnali többfordulós választás]] ) a törvényhozó gyűlésre, négyen [[Árokrendszer (választási rendszerek)|párhuzamos rendszert]], 23 pedig PR-t.
== Ösztönzők a választási rendszer kiválasztásához ==
A választási rendszer megváltoztatásához a hivatalban levú törvényhozók többségének egyetértése szükséges, akiket a hivatalban lévő választási rendszer alapján választottak meg. Ezért érdekes kérdés, hogy a jelenlegi jogalkotókat milyen módon lehet ösztönözni, hogy támogassanak egy új választási rendszert, különösen egy arányos rendszert.
Sok politológus azzal érvel, hogy a PR-t a jobboldali pártok a választójog bővülése, a demokratizálódás és a munkáspártok térnyerése közepette túlélési stratégiaként fogadták el. Stein Rokkan egy 1970-es tanulmány szerint a jobboldali pártok úgy döntöttek, hogy a PR-t alkalmazzák, hogy túléljenek egymással versengő pártként olyan helyzetekben, amikor a jobboldali pártok nem voltak elég egységesek ahhoz, hogy többségi rendszerben létezzenek.
Ezzel szemben más tudósok azzal érvelnek, hogy a PR elfogadását a baloldali pártok azon követelése is okozhatta hogy biztosítsák a lábukat a politikában, valamint egy konszenzusos rendszer ösztönzése, amely segíti a baloldalt preferált gazdaságpolitikájának megvalósításában.
== Az arányos képviseletet alkalmazó országok listája ==
[[Fájl:Proportional_voting_systems.svg|jobbra|bélyegkép|Országok a PR rendszer típusa szerint{{Jelmagyarázat|#0066FF|Party list}}]]
Az alábbi táblázat azokat az országokat sorolja fel, amelyek PR-választási rendszert alkalmaznak egy országos választott testület betöltésére. A törvényhozás első kamarájára vonatkozó választási rendszerekről az ACE Választási Tudáshálózata szolgáltat részletes információkat.
{| class="wikitable"
!Country
485 ⟶ 483 sor:
* [[:Kategória:Arányos választási rendszerek|Arányos választási rendszerek]] (kategória)
* [[Interaktív ábrázolás]]
*[[Egy ember, egy szavazat]], [[többségi demokrácia]], [[
* [[Indokolt képviselet]], az arányosság elvének általánosítása a többnyertes jóváhagyó szavazásra.
*[[Választások]]
|