Song Shan
Song kin. 嵩山 | |
---|---|
Planina | |
Litice planine Song | |
Položaj | |
Koordinate | 34°17′26″N 112°34′25″E / 34.2905°N 112.5737°E |
Država | ![]() Henan |
Najbliži gradovi | Dengfeng |
Fizikalne osobine | |
Najviši vrh | 1.512 m |
Planinarstvo | |
Najlakša staza | Žičara |
Planina Song (kineski: 嵩山; pinyin: Sōngshān) je planina velikog povijesnog i kulturnog značaja za Kineze. Smještena je duž južne obale Huang Hoa u prefekturi Dengfeng u pokrajini Henan (Kina) i jedna je od „Pet svetih planina”. Song Shan ima 36 vrhova koji se protežu duž 64 km, od grada Luoyanga do Zhengzhoua, a najviši vrh Junji je visok 1.512 m. Njezine strme litice su prekrivene gustim pokrivačem drveća dajući joj dojmljiv izgled.[1]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/9c/Song_shanm.jpg/300px-Song_shanm.jpg)
Planina Song je sveta taoistička planina i na njoj se nalaze važni hramovi, kao što je Zhongyue, jedan od najstarijih hramova u Kini, dok je obližnja Akademija Songyang jedna od četiri velike škole stare Kine. No, planina je važna i u budizmu jer se ti nalazi slavni Šaolinski hram koji se smatra rodnim mjestom Zen budizma. Šuma pagoda u šaolinskom hramu je najveći skup pagoda u Kini, a Pagoda Songyue je najstarija, iz 523. god.[2] Ispod vrha Yuzhua nalazi se i budistički hram Fawang (法王寺), izgrađen za dinastije Tang s do 40 m visokim pagodama. Tu je carica Wu Zetian 695. godine izvela ritual Feng Shan.[3]
Planina Song je pretvorena u geopark koji se često zove „udžbenikom geološke prošlosti”. Čine ga čine tri orogene zone nazvane po znamenitostima koje su izgrađene na njima: Songyang orogen star 2,5 milijarde godina, Zhongyue orogen star 1,85 milijarde godina i Shaolin orogen star 570 milijuna godina.
-
Litica Shuce -
Hram Zhongyue kod Dengfenga -
Stupa zen majstora Jinganga -
Songyang akademija -
Pagoda hrama Fawanga na planini Song
Izvori
- ↑ "Shaolin Temple Kung fu school", China - Mount Song (engl.) Pristupljeno 7. lipnja 2019.
- ↑ Perceval W. Yetts, "Writings on Chinese Architecture," The Burlington Magazine for Connoisseurs (Volume 50, Number 288, 1927), str. 124.
- ↑ Jonathan Karam Skaff, Sui-Tang China and Its Turko-Mongol Neighbors. Oxford Studies in Early Empires, 2012., Oxford University Press, str. 146–147. ISBN 9780199996278
|