Ero sivun ”Washingtonin laivastosopimus” versioiden välillä
[arvioimaton versio] | [katsottu versio] |
(22 välissä olevaa versiota 17 käyttäjän tekeminä ei näytetä) | |||
Rivi 1: | Rivi 1: | ||
{{lähteetön}} |
|||
[[Tiedosto:Scrapping Battleships 1923.jpg|thumb |
[[Tiedosto:Scrapping Battleships 1923.jpg|thumb|Yhdysvaltalaisista taistelulaivoista poistetaan tykkejä laivastosopimuksen nojalla vuonna 1923.]] |
||
[[Tiedosto:HMS Ark Royal 19sb2j1.jpg|thumb |
[[Tiedosto:HMS Ark Royal 19sb2j1.jpg|thumb|Laivastosopimuksen ehdot täyttävä Britannian Kuninkaallisen laivaston HMS ''Ark Royal'''.]] |
||
'''Washingtonin laivastosopimus''' rajoitti viiden allekirjoittajamaan laivastojen kokoa. Allekirjoittajamaat |
'''Washingtonin laivastosopimus''' rajoitti viiden allekirjoittajamaan laivastojen kokoa. Allekirjoittajamaat 6. helmikuuta 1922 [[Washington (DC)]]:ssä olivat [[Yhdysvallat]], [[Yhdistynyt kuningaskunta]], [[Japani]], [[Ranska]] ja [[Italia]]. |
||
== Tausta == |
== Tausta == |
||
Rivi 7: | Rivi 8: | ||
== Ehdot == |
== Ehdot == |
||
=== Rakenteilla olevat laivat === |
=== Rakenteilla olevat laivat === |
||
Laivastosopimuksen alussa sovitaan, että Yhdysvallat saa ottaa käyttöön kaksi rakenteilla olevaa West Virginia -luokan taistelulaivaa sillä ehdolla, että se niiden valmistuttua |
Laivastosopimuksen alussa sovitaan, että Yhdysvallat saa ottaa käyttöön kaksi rakenteilla olevaa [[West Virginia -luokka|West Virginia -luokan]] taistelulaivaa sillä ehdolla, että se niiden valmistuttua romuttaisi taistelulaivat ''USS North Dakotan'' ja ''USS Delawaren''. Lisäksi Kuninkaallisen laivaston sallittiin rakennuttaa kaksi korkeintaan 35 560 tonnin alusta, kunhan se niiden valmistuttua romuttaisi taistelulaivat [[HMS Thunderer (1911|HMS ''Thundererin'']], [[HMS King George V (1911)|HMS ''King George V:n'']], [[HMS Ajax (1912)|HMS ''Ajaxin'']] ja [[HMS Centurion (1911)|HMS ''Centurionin'']]. |
||
=== Suurten sotalaivojen rajoitukset === |
=== Suurten sotalaivojen rajoitukset === |
||
Sopimuksessa rajoitettiin sopijamaiden suurten taistelulaivojen tonnistoja seuraavasti: [[Yhdysvaltain laivasto]] ja [[ |
Sopimuksessa rajoitettiin sopijamaiden suurten taistelulaivojen tonnistoja seuraavasti: [[Yhdysvaltain laivasto]] ja [[Yhdistyneen kuningaskunnan merivoimat|Britannian kuninkaallinen laivasto]] eivät saaneet ylittää 533 000 tonnia, [[Ranskan merivoimat|Ranskan laivasto]] ja [[Regia Marina|Italian laivasto]] oli rajoitettu 178 000 tonniin ja [[Keisarillisen Japanin laivasto|Japanin laivasto]] 320 000 tonniin. Yksittäisen taistelulaivan uppouma ei saanut ylittää 35 560 tonnia eikä yhdessäkään laivassa saanut olla yli 16 tuuman (406 mm) tykkejä. |
||
Tonnisto määriteltiin sopimuksessa niin, ettei siihen laskettu polttoainetta mukaan, koska Britannian mukaan he tarvitsevat muita korkeampia polttoainemääriä globaaliin toimintaansa ja tämän takia heitä ei tulisi siitä rangaista. |
Tonnisto määriteltiin sopimuksessa niin, ettei siihen laskettu polttoainetta mukaan, koska Britannian mukaan he tarvitsevat muita korkeampia polttoainemääriä globaaliin toimintaansa ja tämän takia heitä ei tulisi siitä rangaista. |
||
Suuret sotalaivat määriteltiin siten, että niiden [[uppouma]] oli yli |
Suuret sotalaivat määriteltiin siten, että niiden [[uppouma]] oli yli 10 000 tonnia ja niissä oli yli 8 tuuman (203 mm) tykit. Näitä rajoja pienemmät alukset eivät kuuluneet sopimuksen piiriin. |
||
=== Lentotukialusten rajoitukset === |
=== Lentotukialusten rajoitukset === |
||
[[Lentotukialus |
[[Lentotukialus]]ten osalta rajoitettiin Yhdysvaltain ja Britannian tonnistot 137 000 tonniin, Ranskan ja Italian 61 000 tonniin sekä Japanin 82 000 tonniin. Jokaisella maalla sai olla korkeintaan kaksi lentotukialusta, joiden uppouma oli suurempi kuin 27 400 tonnia ja niidenkin yläraja oli 33 500 tonnia. Suurikaliiperisten tykkien määrää lentotukialuksissa rajoitettiin niin, että yli 27 400 tonnin lentotukialuksessa sai olla ilmatorjuntatykkien lisäksi korkeintaan kahdeksan korkeintaan 6 tuuman (152 mm) tykkiä. Pienemmissä lentotukialuksissa sai puolestaan olla korkeintaan kymmenen korkeintaan 8 tuuman (203 mm) tykkiä. Ilmatorjuntatykkien suurin sallittu kaliiperi oli 5 tuumaa (127 mm). Tällä rajoituksella varmistettiin se, että yksikään sopijamaa ei voisi kutsua taistelulaivaa lentotukialukseksi vain sillä perusteella, että siinä on lentokone. |
||
=== Linnoitukset ja tukikohdat === |
=== Linnoitukset ja tukikohdat === |
||
Sopimuksen allekirjoittajamaat sopivat jäädyttävänsä linnoitukset ja laivastotukikohdat allekirjoitusajankohdan tasolle. Uusia linnoitteita tai laivastotukikohtia ei saanut perustaa eikä |
Sopimuksen allekirjoittajamaat sopivat jäädyttävänsä linnoitukset ja laivastotukikohdat allekirjoitusajankohdan tasolle. Uusia linnoitteita tai laivastotukikohtia ei saanut perustaa eikä olemassa olevia saanut parantaa tietyillä määritellyillä alueilla. Yleisesti määriteltiin, että linnoitusten ja laivastotukikohtien rakentaminen oli sallittua maiden pääasiallisella rannikolla, mutta ei pienemmillä saarialueilla. Esimerkiksi Yhdysvallat sai rakentaa [[Havaiji]]lle ja [[Alaska]]n mantereelle, mutta ei [[Aleutit (saaristo)|Aleuttien]] saarille. Brittiläisen imperiumin eri dominiot ja itsehallintoalueet (Hongkong, Kanada, Australia ja Uusi-Seelanti) laskettiin sopimuksessa yhdeksi kokonaisuudeksi. Japani sai rakentaa kotisaariaan, mutta ei [[Taiwan|Formosa]]a. |
||
=== Irtautumiset sopimuksesta === |
=== Irtautumiset sopimuksesta === |
||
Japanin hallitus ilmoitti |
Japanin hallitus ilmoitti 29. joulukuuta 1934, että se irtautuu sopimuksesta. Tämä varauma pysyi voimassa vuoden 1936 loppuun, eikä sitä uusittu. |
||
⚫ | |||
Muista merkittävistä laivastomaista Neuvosto-Venäjä ja Saksa eivät kuuluneet laivastosopimuksen piiriin. Saksaa rajoitti kuitenkin [[Versailles'n rauha|Versailles'n rauhansopimus]], jonka mukaan sillä sai olla käytössään korkeintaan kuusi alle 10 000 tonnin [[taistelulaiva]]a (lisäksi kaksi varalla) sekä kuusi [[risteilijä]]ä ja kaksitoista [[hävittäjä (laiva)|hävittäjää]]. Saksan laivaston suuret alukset olivat kaikki vanhoja (valmistuneet vuosina 1902-1908), sillä uudemmista taistelulaivoista kymmenen upotettiin Scapa Flow:ssa 21.7.[[1919]], seitsemän romutettiin 1920-luvulla ja kahta käytettiin maalialuksena. Uusien taistelulaivojen rakentamisen Saksa aloitti vasta vapauduttuaan Versailles'n rauhan rajoituksista vuonna [[1935]]. |
|||
== Seuraukset == |
== Seuraukset == |
||
Sopimus muutti useimpien allekirjoittajavaltioiden uusien sotalaivojen rakennuttamissuunnitelmia. Investoinnit kohdistettiin laivoihin, joita sopimus ei rajoittanut (uppouma korkeintaan 10 |
Sopimus muutti useimpien allekirjoittajavaltioiden uusien sotalaivojen rakennuttamissuunnitelmia. Investoinnit kohdistettiin laivoihin, joita sopimus ei rajoittanut (uppouma korkeintaan 10 160 tonnia ja tykkien kaliiperi korkeintaan 8 tuumaa (203 mm)). Sopimuksen seurauksena syntyi jako kevyisiin (noin 6 tuuman eli 152 mm tykit) ja raskaisiin risteilijöihin (noin 8 tuuman eli 203 mm tykit). Uusia taistelulaivoja rakennettiin vain muutamia. Taistelulaivojen osalta keskityttiin olemassa olevien taistelulaivojen ja taisteluristeilijöiden kehittämiseen, jolloin [[toinen maailmansota|toisessa maailmansodassa]] laivastot koostuivat pääasiassa laivoista, joiden rakentaminen oli aloitettu jo ennen ensimmäistä maailmansotaa. |
||
Vaikka suurten taistelulaivojen rakentaminen oli vähäistä 1920-luvulla ja 1930-luvun alkupuolella, koettiin laivastosopimuksen 35 |
Vaikka suurten taistelulaivojen rakentaminen oli vähäistä 1920-luvulla ja 1930-luvun alkupuolella, koettiin laivastosopimuksen 35 560 tonnin uppoamarajoitus haasteeksi tehokasta taistelulaivaa kehitettäessä. Taistelulaivan tehokkuus perustuu sen tulivoimaan, panssarointiin ja nopeuteen ja ne pyrittiin maksimoimaan laivastosopimuksen rajoissa. Tämä johti kokeellisiin konstruktioihin, kuten brittien [[Nelson-luokka (taistelulaiva)|Nelson-luokan]] tai ranskalaisten [[Richelieu-luokka|Richelieu-luokan]] taistelulaivat. |
||
Jokainen valtio pyrki eri tavoilla kiertämään sopimusten rajoitteita. Yhdysvallat käytti tehokkaampia höyrykattiloita saavuttaakseen suuremman nopeuden pienemmillä laivoilla |
Jokainen valtio pyrki eri tavoilla kiertämään sopimusten rajoitteita. Yhdysvallat käytti tehokkaampia höyrykattiloita saavuttaakseen suuremman nopeuden pienemmillä laivoilla. Britit suunnittelivat laivoja, joihin olisi voitu lisätä panssarointia sodan puhjettua ja [[HMS Rodney (29)|''HMS Rodneyssa'']] sekä [[HMS Nelson (28)|''HMS Nelsonissa'']] oli vedellä täytetyt "polttoainesäiliöt" panssarointina. Italia yksinkertaisesti valehteli laivojensa tonnistot. Saksalaiset hyödynsivät uutta tekniikka käyttämällä hitsausta ja dieselmoottoreita 1920-luvulla tilatuissa "[[Taskutaistelulaiva|taskutaistelulaivoissaan]]". |
||
Vain harvat eurooppalaiset joukot operoivat kaukana rannikosta ja siksi lentotukialusten rakentamiseen ei kiinnitetty huomiota. Saksalaiset, ranskalaiset ja italialaiset eivät välittäneet lentotukialuksista ennen kuin toinen maailmansota oli jo ovella, jolloin ne kaikki aloittivat rakentamisen pienessä määrin. |
Vain harvat eurooppalaiset joukot operoivat kaukana rannikosta ja siksi lentotukialusten rakentamiseen ei kiinnitetty huomiota. Saksalaiset, ranskalaiset ja italialaiset eivät välittäneet lentotukialuksista ennen kuin toinen maailmansota oli jo ovella, jolloin ne kaikki aloittivat rakentamisen pienessä määrin. |
||
=== Yhdysvallat === |
=== Yhdysvallat === |
||
Yhdysvallat rakensi valmiiksi sopimuksen mukaiset kaksi West Virginia -luokan taistelulaivaa (USS West Virginia ja USS Colorado), jotka valmistuivat vuonna |
Yhdysvallat rakensi valmiiksi sopimuksen mukaiset kaksi West Virginia -luokan taistelulaivaa (USS ''West Virginia'' ja USS ''Colorado''), jotka valmistuivat vuonna 1923. Niiden käyttöön ottaminen edellytti taistelulaivojen ''North Dakota'' ja ''Delaware'' romuttamista. Luokan aluksista ensimmäinen (USS ''Maryland'') oli valmistunut jo vuonna 1921 ja sisältyi laivastosopimuksen tonnistoon. Sen sijaan luokan aluksista neljännen (USS ''Washington'') rakentaminen keskeytettiin. Kuusialuksiseksi suunniteltu ja keskeneräinen [[South Dakota -luokka|South Dakota -luokka]] peruutettiin kokonaan. Yhdysvallat keskeytti uusien taistelulaivojen rakentamisen. Seuraava uusi taistelulaiva oli [[USS North Carolina (BB-35)|USS ''North Carolina'']] (BB-35), jonka rakennustyöt aloitettiin vuonna 1937. |
||
Muiden sopijamaiden tavoin Yhdysvallat keskittyi |
Muiden sopijamaiden tavoin Yhdysvallat keskittyi risteilijöiden rakentamiseen. Raskaista risteilijöistä esimerkkinä olivat Yhdysvaltain [[Northampton-luokka]] vuosilta 1929–1931 (9 050–9 100 tonnia, 9–10 kpl 203mm) ja [[Astoria-luokka]] vuosilta 1932–1937 (9 800–9 950 tonnia, 9 kpl 203mm). |
||
Laivaston ilmatoimintaa ei |
Laivaston ilmatoimintaa ei 1920-luvulla arvostettu, vaikka [[Billy Mitchell]] vuonna 1921 osoitti armeijan pommikoneilla, että taistelulaivan upottaminen lentokoneilla on mahdollista. Laivastolla oli vain yksi hiililaivasta muunnettu lentotukialus [[USS Langley (CV-1)|USS ''Langley'' (CV-1)]] (11 700 tonnia) ennen sopimuksen allekirjoittamista. Yhdysvaltain laivastolla oli siten vapaat kädet rakentaa uusia tukialuksia. Yhdysvalloilla oli suuria laivoja yli sopimuksen rajoitusten sen ratifiointihetkellä, joten sen täytyi poistaa käytöstä tai riisua aseista useita vanhempia aluksia täyttääkseen sopimuksen ehdot. Niinpä kaksi taisteluristeilijää - [[USS Lexington (CV-2)|USS ''Lexington'']] ja [[USS Saratoga (CV-3)|USS ''Saratoga'']] - muunnettiin lentotukialuksiksi. Laivoihin jätettiin kuitenkin kahdeksan 8 tuuman tykkiä siltä varalta, että ne olisivat epäonnistuneita lentotukialuksina. |
||
Vuonna |
Vuonna 1931 Yhdysvallat oli edelleen paljon alle sopimuksen sallimien rajojen tukialuksien suhteen. [[USS Ranger (CV-4)|USS ''Ranger'']] (14 700 tonnia) oli ensimmäinen Yhdysvaltain lentotukialus, joka oli suunniteltu alkujaan sellaiseksi. Koska muita suuria sotalaivoja ei sopimuksen takia voinut rakentaa, alkoi laivasto suunnitella vielä kahden uuden tukialuksen rakentamista. Vuonna 1933 kongressi hyväksyi rahoituksen näille uusille tukialuksille: [[USS Yorktown (CV-5)|USS ''Yorktown'']] (20 100 tonnia) ja [[USS Enterprise (CV-6)|USS ''Enterprise'']] (20 100 tonnia). Edelleen sopimuksen rajoittamaan 137 000 tonniin sitoutuneena aloitettiin viimeisen sotia edeltävän lentotukialuksen [[USS Wasp (CV-7)|USS ''Wasp'']] (14 900 tonnia) 1. huhtikuuta 1936, jonka jälkeen Yhdysvaltain laivastolla oli kuusi lentotukialusta, yhteensä 137 000 tonnia, jossa määrä pysyi siihen saakka, kun Japani irtaantui sopimuksesta 1936. Toisen maailmansodan alkaessa Yhdysvalloilla kuusi lentotukialusta, kun mukaan ei lasketa vanhaa ''Langleyä'', joka oli muutettu vesilentokoneiden kuljetusalukseksi vuonna 1936, jotta sen korvaajaksi voitiin rakentaa ''Wasp ''. Sopimus ja [[hyökkäys Pearl Harboriin]] 7. joulukuuta 1941 olivat pääasialliset syyt Yhdysvaltain laivasto muuttumiseen taistelulaivakeskeisestä lentotukialuskeskeiseksi. |
||
=== Iso-Britannia === |
=== Iso-Britannia === |
||
Britannia rakensi sopimuksen mukaisesti kaksi [[Nelson-luokka (taistelulaiva)|Nelson-luokan taistelulaivaa]], jotka otettiin palvelukseen vuonna 1927 ja edustivat yrityksiä rakentaa uudenlainen taistelulaiva laivastosopimuksen ehtoihin, joista merkittävin oli 35 560 tonnin uppoamarajoitus. |
|||
⚫ | Kuninkaallinen laivasto, jonka piti huolehtia pitkänmatkan operaatioista ympäri maailmaa, tarvitsi lentotukialuksia ja jatkoi niiden rakentamista. Vuoden 1920 (ennen sopimusta) ja toisen maailmansodan alkamisen välillä britit rakensivat kuusi uutta lentotukialusta, jotka olivat jokainen ainoita luokassaan. |
||
⚫ | Kuninkaallinen laivasto, jonka piti huolehtia pitkänmatkan operaatioista ympäri maailmaa, tarvitsi |
||
=== Japani === |
=== Japani === |
||
⚫ | Japani muunsi keskeneräisen taistelulaiva ''[[Kaga (laiva)|Kagan]]'' ja taisteluristeilijä ''[[Akagi]]n'' lentotukialuksiksi pysyäkseen sopimuksen rajoitteissa. Nämä muutokset antoivat lisäkokemusta ja auttoivat myöhemmin uusien lentotukialusluokkien suunnittelussa. Japanilla oli kymmenen tukialusta sodan alkaessa. |
||
⚫ | |||
⚫ | |||
Muista merkittävistä laivastomaista Neuvosto-Venäjä ja Saksa eivät kuuluneet laivastosopimuksen piiriin. Saksaa rajoitti kuitenkin [[Versailles'n rauha]]nsopimus, jonka mukaan se sai pitää kuusi [[taistelulaiva]]a sekä kuusi [[risteilijä]]ä ja kaksitoista [[hävittäjä (laiva)|hävittäjää]]. Taistelulaivat ja risteilijät sai korvata uusilla aikaisintaan 20 vuoden kuluttua niiden valmistumisesta tai 15 vuoden kuluttua pienempien alusten tapauksessa. Tonnistoa rajattiin siten että taistelulaivojen korvaajat saivat olla uppoumaltaan korkeintaan 10 000 tonnia, risteilijät 6 000 tonnia ja hävittäjät 800 tonnia.<ref>artiklat 181, 190</ref> |
|||
Saksan laivaston suuret alukset olivat kaikki vanhoja (valmistuneet vuosina 1902–1908), sillä uudemmista taistelulaivoista kymmenen upotettiin [[Scapa Flow]]'ssa 21. heinäkuuta 1919, seitsemän romutettiin 1920-luvulla ja kahta käytettiin maalialuksena. |
|||
Uusien taistelulaivojen rakentamisen Saksa aloitti vasta vapauduttuaan Versailles'n rauhan rajoituksista vuonna 1935. |
|||
Venäjän laivasto menetti suurimman osan laivastoaan [[Venäjän–Japanin sota|Venäjän–Japanin sodassa]] vuosina 1904-1905, [[ensimmäinen maailmansota|ensimmäisessä maailmansodassa]] sekä [[Venäjän sisällissota|Venäjän sisällissodassa]]; jäljelle jäi lähinnä neljä [[Gangut-luokka|Gangut-luokan]] taistelulaivaa. [[Neuvostoliitto]] suunnitteli 16:n Sovetski Sojuz -luokan taistelulaivan rakentamista. Neljän rakentaminen aloitettiin vuonna 1938, mutta yksikään ei valmistunut. |
|||
⚫ | Japani muunsi keskeneräisen taistelulaiva ''[[Kaga]] |
||
==Lähteet== |
|||
⚫ | |||
{{viitteet}} |
|||
==Aiheesta muualla== |
==Aiheesta muualla== |
||
Rivi 67: | Rivi 75: | ||
[[Luokka:1922]] |
[[Luokka:1922]] |
||
⚫ | |||
⚫ | |||
⚫ | |||
[[ar:معاهدة واشنطن البحرية]] |
|||
[[Luokka:Yhdysvaltain laivaston historia]] |
|||
[[ca:Tractat Naval de Washington]] |
|||
⚫ | |||
[[en:Washington Naval Treaty]] |
|||
[[es:Tratado naval de Washington]] |
|||
[[fr:Traité de Washington de 1922]] |
|||
[[it:Trattato navale di Washington]] |
|||
[[he:אמנת וושינגטון]] |
|||
[[hu:Washingtoni haditengerészeti szerződés]] |
|||
[[nl:Verdrag van Washington]] |
|||
[[ja:ワシントン海軍軍縮条約]] |
|||
[[pl:Traktat waszyngtoński (1922)]] |
|||
[[pt:Tratado Naval de Washington de 1922]] |
|||
[[ru:Вашингтонское морское соглашение (1922)]] |
|||
[[sk:Washingtonská zmluva (1922)]] |
|||
[[th:สนธิสัญญานาวิกวอชิงตัน]] |
|||
[[tr:Washington Denizcilik Antlaşması]] |
|||
[[zh:华盛顿海军条约]] |
Nykyinen versio 9. toukokuuta 2023 kello 17.08
Tähän artikkeliin tai osioon ei ole merkitty lähteitä, joten tiedot kannattaa tarkistaa muista tietolähteistä. Voit auttaa Wikipediaa lisäämällä artikkeliin tarkistettavissa olevia lähteitä ja merkitsemällä ne ohjeen mukaan. |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/8e/Scrapping_Battleships_1923.jpg/250px-Scrapping_Battleships_1923.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/45/HMS_Ark_Royal_19sb2j1.jpg/250px-HMS_Ark_Royal_19sb2j1.jpg)
Washingtonin laivastosopimus rajoitti viiden allekirjoittajamaan laivastojen kokoa. Allekirjoittajamaat 6. helmikuuta 1922 Washington (DC):ssä olivat Yhdysvallat, Yhdistynyt kuningaskunta, Japani, Ranska ja Italia.
Tausta
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]Ensimmäisen maailmansodan seurauksena tärkeimmät laivastovaltiot ryhtyivät kehittämään erityisesti uusia taistelulaivoja. Yhdysvallat oli uhonnut kehittävänsä suurimman laivaston, mutta talouden taantuman ja sen tosiasian edessä, että Britannialla ja Japanilla oli sekä laajimmat laivastot että keskinäinen puolustussopimus, tuo tavoite näytti epärealistiselta, jopa tuhoon tuomitulta. Siksi Yhdysvallat käynnisti neuvottelut, joiden tarkoituksena oli päästä sopimukseen, jossa rajoitettaisiin allekirjoittajamaiden suurten sotalaivojen määrää.
Ehdot
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]Rakenteilla olevat laivat
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]Laivastosopimuksen alussa sovitaan, että Yhdysvallat saa ottaa käyttöön kaksi rakenteilla olevaa West Virginia -luokan taistelulaivaa sillä ehdolla, että se niiden valmistuttua romuttaisi taistelulaivat USS North Dakotan ja USS Delawaren. Lisäksi Kuninkaallisen laivaston sallittiin rakennuttaa kaksi korkeintaan 35 560 tonnin alusta, kunhan se niiden valmistuttua romuttaisi taistelulaivat HMS Thundererin, HMS King George V:n, HMS Ajaxin ja HMS Centurionin.
Suurten sotalaivojen rajoitukset
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]Sopimuksessa rajoitettiin sopijamaiden suurten taistelulaivojen tonnistoja seuraavasti: Yhdysvaltain laivasto ja Britannian kuninkaallinen laivasto eivät saaneet ylittää 533 000 tonnia, Ranskan laivasto ja Italian laivasto oli rajoitettu 178 000 tonniin ja Japanin laivasto 320 000 tonniin. Yksittäisen taistelulaivan uppouma ei saanut ylittää 35 560 tonnia eikä yhdessäkään laivassa saanut olla yli 16 tuuman (406 mm) tykkejä.
Tonnisto määriteltiin sopimuksessa niin, ettei siihen laskettu polttoainetta mukaan, koska Britannian mukaan he tarvitsevat muita korkeampia polttoainemääriä globaaliin toimintaansa ja tämän takia heitä ei tulisi siitä rangaista.
Suuret sotalaivat määriteltiin siten, että niiden uppouma oli yli 10 000 tonnia ja niissä oli yli 8 tuuman (203 mm) tykit. Näitä rajoja pienemmät alukset eivät kuuluneet sopimuksen piiriin.
Lentotukialusten rajoitukset
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]Lentotukialusten osalta rajoitettiin Yhdysvaltain ja Britannian tonnistot 137 000 tonniin, Ranskan ja Italian 61 000 tonniin sekä Japanin 82 000 tonniin. Jokaisella maalla sai olla korkeintaan kaksi lentotukialusta, joiden uppouma oli suurempi kuin 27 400 tonnia ja niidenkin yläraja oli 33 500 tonnia. Suurikaliiperisten tykkien määrää lentotukialuksissa rajoitettiin niin, että yli 27 400 tonnin lentotukialuksessa sai olla ilmatorjuntatykkien lisäksi korkeintaan kahdeksan korkeintaan 6 tuuman (152 mm) tykkiä. Pienemmissä lentotukialuksissa sai puolestaan olla korkeintaan kymmenen korkeintaan 8 tuuman (203 mm) tykkiä. Ilmatorjuntatykkien suurin sallittu kaliiperi oli 5 tuumaa (127 mm). Tällä rajoituksella varmistettiin se, että yksikään sopijamaa ei voisi kutsua taistelulaivaa lentotukialukseksi vain sillä perusteella, että siinä on lentokone.
Linnoitukset ja tukikohdat
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]Sopimuksen allekirjoittajamaat sopivat jäädyttävänsä linnoitukset ja laivastotukikohdat allekirjoitusajankohdan tasolle. Uusia linnoitteita tai laivastotukikohtia ei saanut perustaa eikä olemassa olevia saanut parantaa tietyillä määritellyillä alueilla. Yleisesti määriteltiin, että linnoitusten ja laivastotukikohtien rakentaminen oli sallittua maiden pääasiallisella rannikolla, mutta ei pienemmillä saarialueilla. Esimerkiksi Yhdysvallat sai rakentaa Havaijille ja Alaskan mantereelle, mutta ei Aleuttien saarille. Brittiläisen imperiumin eri dominiot ja itsehallintoalueet (Hongkong, Kanada, Australia ja Uusi-Seelanti) laskettiin sopimuksessa yhdeksi kokonaisuudeksi. Japani sai rakentaa kotisaariaan, mutta ei Formosaa.
Irtautumiset sopimuksesta
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]Japanin hallitus ilmoitti 29. joulukuuta 1934, että se irtautuu sopimuksesta. Tämä varauma pysyi voimassa vuoden 1936 loppuun, eikä sitä uusittu.
Seuraukset
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]Sopimus muutti useimpien allekirjoittajavaltioiden uusien sotalaivojen rakennuttamissuunnitelmia. Investoinnit kohdistettiin laivoihin, joita sopimus ei rajoittanut (uppouma korkeintaan 10 160 tonnia ja tykkien kaliiperi korkeintaan 8 tuumaa (203 mm)). Sopimuksen seurauksena syntyi jako kevyisiin (noin 6 tuuman eli 152 mm tykit) ja raskaisiin risteilijöihin (noin 8 tuuman eli 203 mm tykit). Uusia taistelulaivoja rakennettiin vain muutamia. Taistelulaivojen osalta keskityttiin olemassa olevien taistelulaivojen ja taisteluristeilijöiden kehittämiseen, jolloin toisessa maailmansodassa laivastot koostuivat pääasiassa laivoista, joiden rakentaminen oli aloitettu jo ennen ensimmäistä maailmansotaa.
Vaikka suurten taistelulaivojen rakentaminen oli vähäistä 1920-luvulla ja 1930-luvun alkupuolella, koettiin laivastosopimuksen 35 560 tonnin uppoamarajoitus haasteeksi tehokasta taistelulaivaa kehitettäessä. Taistelulaivan tehokkuus perustuu sen tulivoimaan, panssarointiin ja nopeuteen ja ne pyrittiin maksimoimaan laivastosopimuksen rajoissa. Tämä johti kokeellisiin konstruktioihin, kuten brittien Nelson-luokan tai ranskalaisten Richelieu-luokan taistelulaivat.
Jokainen valtio pyrki eri tavoilla kiertämään sopimusten rajoitteita. Yhdysvallat käytti tehokkaampia höyrykattiloita saavuttaakseen suuremman nopeuden pienemmillä laivoilla. Britit suunnittelivat laivoja, joihin olisi voitu lisätä panssarointia sodan puhjettua ja HMS Rodneyssa sekä HMS Nelsonissa oli vedellä täytetyt "polttoainesäiliöt" panssarointina. Italia yksinkertaisesti valehteli laivojensa tonnistot. Saksalaiset hyödynsivät uutta tekniikka käyttämällä hitsausta ja dieselmoottoreita 1920-luvulla tilatuissa "taskutaistelulaivoissaan".
Vain harvat eurooppalaiset joukot operoivat kaukana rannikosta ja siksi lentotukialusten rakentamiseen ei kiinnitetty huomiota. Saksalaiset, ranskalaiset ja italialaiset eivät välittäneet lentotukialuksista ennen kuin toinen maailmansota oli jo ovella, jolloin ne kaikki aloittivat rakentamisen pienessä määrin.
Yhdysvallat
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]Yhdysvallat rakensi valmiiksi sopimuksen mukaiset kaksi West Virginia -luokan taistelulaivaa (USS West Virginia ja USS Colorado), jotka valmistuivat vuonna 1923. Niiden käyttöön ottaminen edellytti taistelulaivojen North Dakota ja Delaware romuttamista. Luokan aluksista ensimmäinen (USS Maryland) oli valmistunut jo vuonna 1921 ja sisältyi laivastosopimuksen tonnistoon. Sen sijaan luokan aluksista neljännen (USS Washington) rakentaminen keskeytettiin. Kuusialuksiseksi suunniteltu ja keskeneräinen South Dakota -luokka peruutettiin kokonaan. Yhdysvallat keskeytti uusien taistelulaivojen rakentamisen. Seuraava uusi taistelulaiva oli USS North Carolina (BB-35), jonka rakennustyöt aloitettiin vuonna 1937.
Muiden sopijamaiden tavoin Yhdysvallat keskittyi risteilijöiden rakentamiseen. Raskaista risteilijöistä esimerkkinä olivat Yhdysvaltain Northampton-luokka vuosilta 1929–1931 (9 050–9 100 tonnia, 9–10 kpl 203mm) ja Astoria-luokka vuosilta 1932–1937 (9 800–9 950 tonnia, 9 kpl 203mm).
Laivaston ilmatoimintaa ei 1920-luvulla arvostettu, vaikka Billy Mitchell vuonna 1921 osoitti armeijan pommikoneilla, että taistelulaivan upottaminen lentokoneilla on mahdollista. Laivastolla oli vain yksi hiililaivasta muunnettu lentotukialus USS Langley (CV-1) (11 700 tonnia) ennen sopimuksen allekirjoittamista. Yhdysvaltain laivastolla oli siten vapaat kädet rakentaa uusia tukialuksia. Yhdysvalloilla oli suuria laivoja yli sopimuksen rajoitusten sen ratifiointihetkellä, joten sen täytyi poistaa käytöstä tai riisua aseista useita vanhempia aluksia täyttääkseen sopimuksen ehdot. Niinpä kaksi taisteluristeilijää - USS Lexington ja USS Saratoga - muunnettiin lentotukialuksiksi. Laivoihin jätettiin kuitenkin kahdeksan 8 tuuman tykkiä siltä varalta, että ne olisivat epäonnistuneita lentotukialuksina.
Vuonna 1931 Yhdysvallat oli edelleen paljon alle sopimuksen sallimien rajojen tukialuksien suhteen. USS Ranger (14 700 tonnia) oli ensimmäinen Yhdysvaltain lentotukialus, joka oli suunniteltu alkujaan sellaiseksi. Koska muita suuria sotalaivoja ei sopimuksen takia voinut rakentaa, alkoi laivasto suunnitella vielä kahden uuden tukialuksen rakentamista. Vuonna 1933 kongressi hyväksyi rahoituksen näille uusille tukialuksille: USS Yorktown (20 100 tonnia) ja USS Enterprise (20 100 tonnia). Edelleen sopimuksen rajoittamaan 137 000 tonniin sitoutuneena aloitettiin viimeisen sotia edeltävän lentotukialuksen USS Wasp (14 900 tonnia) 1. huhtikuuta 1936, jonka jälkeen Yhdysvaltain laivastolla oli kuusi lentotukialusta, yhteensä 137 000 tonnia, jossa määrä pysyi siihen saakka, kun Japani irtaantui sopimuksesta 1936. Toisen maailmansodan alkaessa Yhdysvalloilla kuusi lentotukialusta, kun mukaan ei lasketa vanhaa Langleyä, joka oli muutettu vesilentokoneiden kuljetusalukseksi vuonna 1936, jotta sen korvaajaksi voitiin rakentaa Wasp . Sopimus ja hyökkäys Pearl Harboriin 7. joulukuuta 1941 olivat pääasialliset syyt Yhdysvaltain laivasto muuttumiseen taistelulaivakeskeisestä lentotukialuskeskeiseksi.
Iso-Britannia
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]Britannia rakensi sopimuksen mukaisesti kaksi Nelson-luokan taistelulaivaa, jotka otettiin palvelukseen vuonna 1927 ja edustivat yrityksiä rakentaa uudenlainen taistelulaiva laivastosopimuksen ehtoihin, joista merkittävin oli 35 560 tonnin uppoamarajoitus.
Kuninkaallinen laivasto, jonka piti huolehtia pitkänmatkan operaatioista ympäri maailmaa, tarvitsi lentotukialuksia ja jatkoi niiden rakentamista. Vuoden 1920 (ennen sopimusta) ja toisen maailmansodan alkamisen välillä britit rakensivat kuusi uutta lentotukialusta, jotka olivat jokainen ainoita luokassaan.
Japani
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]Japani muunsi keskeneräisen taistelulaiva Kagan ja taisteluristeilijä Akagin lentotukialuksiksi pysyäkseen sopimuksen rajoitteissa. Nämä muutokset antoivat lisäkokemusta ja auttoivat myöhemmin uusien lentotukialusluokkien suunnittelussa. Japanilla oli kymmenen tukialusta sodan alkaessa.
Japani vetäytyi sopimuksesta 1936 ja jatkoi aiemmin aloittamaansa rakennusohjelmaa, jossa taistelulaiva Yamatoon asennettiin 18,1 tuuman (460 mm) tykit.
Muut maat
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]Muista merkittävistä laivastomaista Neuvosto-Venäjä ja Saksa eivät kuuluneet laivastosopimuksen piiriin. Saksaa rajoitti kuitenkin Versailles'n rauhansopimus, jonka mukaan se sai pitää kuusi taistelulaivaa sekä kuusi risteilijää ja kaksitoista hävittäjää. Taistelulaivat ja risteilijät sai korvata uusilla aikaisintaan 20 vuoden kuluttua niiden valmistumisesta tai 15 vuoden kuluttua pienempien alusten tapauksessa. Tonnistoa rajattiin siten että taistelulaivojen korvaajat saivat olla uppoumaltaan korkeintaan 10 000 tonnia, risteilijät 6 000 tonnia ja hävittäjät 800 tonnia.[1] Saksan laivaston suuret alukset olivat kaikki vanhoja (valmistuneet vuosina 1902–1908), sillä uudemmista taistelulaivoista kymmenen upotettiin Scapa Flow'ssa 21. heinäkuuta 1919, seitsemän romutettiin 1920-luvulla ja kahta käytettiin maalialuksena.
Uusien taistelulaivojen rakentamisen Saksa aloitti vasta vapauduttuaan Versailles'n rauhan rajoituksista vuonna 1935.
Venäjän laivasto menetti suurimman osan laivastoaan Venäjän–Japanin sodassa vuosina 1904-1905, ensimmäisessä maailmansodassa sekä Venäjän sisällissodassa; jäljelle jäi lähinnä neljä Gangut-luokan taistelulaivaa. Neuvostoliitto suunnitteli 16:n Sovetski Sojuz -luokan taistelulaivan rakentamista. Neljän rakentaminen aloitettiin vuonna 1938, mutta yksikään ei valmistunut.
Lähteet
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]- ↑ artiklat 181, 190
Aiheesta muualla
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]- Washingtonin laivastosopimus (englanniksi)