Suvaitsevaisuus
Suvaitsevaisuus tai suvaitsevuus[1] tarkoittaa käsitteen alkuperäisen määritelmän mukaan sellaisen asian suvaitsemista (eli sietämistä, sallimista ja hyväksymistä[2]) jota itse paheksuu ja vierastaa ja pitää vähemmän hyvänä, jopa vääränä.[3][4][5] Siihen kuuluu asenteena vieraiden tapojen ja uskomusten paheksunta, ajatteluprosessina vastakkaisten moraalisten tekijöiden punnitseminen, sekä toimintana salliminen ja puuttumattomuus.[4]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/50/Paralelo_o_Las_dos_Espa%C3%B1as.jpg/250px-Paralelo_o_Las_dos_Espa%C3%B1as.jpg)
Uudemmassa määritelmässä, joka poikkeaa klassisesta määritelmästä ja on myös ristiriidassa sen kanssa, suvaitsevaisuus nähdään arvostamisena, ja siihen kuuluu myönteinen suhtautuminen erilaisuuteen, monimuotoisuuteen, vieraisiin tapoihin ja uskomuksiin, joustava ajattelu, avomielisyys ja ennakkoluulottomuus, sekä hyväksyntä ja tunnustuksen antaminen.[4]
YK:n julistukset
muokkaaYhdistyneiden kansakuntien julkaisemat suvaitsevaisuuden periaatteet ja muut julistukset edustavat suvaitsevaisuuden uudempaa määritelmää.[4] YK:n erityisjärjestö Unescon mukaan suvaitsevaisuus on kulttuurien, ilmaisutapojen ja inhimillisten elämänmuotojen rikkaan moninaisuuden kunnioittamista, hyväksymistä ja arvostamista. Suvaitsevaisuuteen kuuluu se, että kaikki ihmiset saavat pitää vapaasti kiinni omasta vakaumuksestaan, ja se, että luonnostaan, käyttäytymisensä tai arvojensa puolesta erilaisilla ihmisillä on oikeus elää rauhassa ja olla sellaisia kuin ovat. Se merkitsee myös sitä, ettei kukaan saa väkisin tyrkyttää näkemyksiään toisille.[6]
Yhdistyneiden kansakuntien ihmisoikeuskomitean julkilausuman Tolerance and pluralism as indivisible elements in the promotion and protection of human rights mukaan moniarvoisuus ja suvaitsevuus ovat ihmisoikeuksien erottamaton osa.[7](1996/19)
Yhdistyneet kansakunnat on hyväksynyt kaksi julistusta uskonnollista suvaitsemattomuutta vastaan. Julistuksissa täsmennetään ihmisoikeuksien julistuksessa ilmaistua ajatuksen- ja uskonnonvapautta ja oikeutta niiden vapaaseen ilmaisemiseen yhteiskunnassa ilman syrjintää.[8]
Suvaitsemattomuus
muokkaaSuvaitsevaisuuden vastakohta on suvaitsemattomuus. Käytännössä suvaitsemattomuudeksi kutsutaan vain suvaitsemisen puutetta sellaisia asioita kohtaan, joita pidetään hyväksyttävinä, kuten ihmisten oikeutta pukeutua kuten haluavat. Sen sijaan kieltäytyminen suvaita sellaisia asioita, joita ei kuulukaan suvaita, kuten katujen roskaamista, ei pidetä suvaitsemattomuutena.[9] Koska suvaitsevaisuudessa on kyse arvoista, jonkun kutsuminen suvaitsemattomaksi on hänen syyttämistään väärien arvojen mukaan elämisestä. Tämän vuoksi suvaitsemattomuuden kriteerit ovat arvokysymysten tapaan usein avoimet, ja sen arvioinnin tulokset kiistanalaisia.[10]
Analyysejä
muokkaaFilosofi Timo Airaksisen mukaan suvaitsevaisuus ei ole luonteenpiirre, eikä myöskään hyve. Siinä kun luonteeltaan rohkea on koko ajan rohkea, suvaitsevaisuudessa ei ole kyse siitä, että ihminen suvaitsisi kaikkea ja koko ajan. Suvaitsevaisuus ei myöskään ole aina arvokasta, kuten hyveet, eikä ketään saa vaatia suvaitsemaan kaikkea tai mitä tahansa. Suvaitsevainen ihminen päättää jokaisen asian kohdalla rationaalisesti järjen ja tiedon perusteella sen, suvaitseeko hän sitä vai ei. Jos hän päättääkin olla suvaitsematta, hän tekee sen hyvin perustein ja syyllistymättä suvaitsemattomuutteen.[11]
Filosofi Markus Neuvosen mielestä suvaitsemattomuuden suvaitsemisessa kysymykseksi nousee se, kuinka paljon suvaitsemattomuutta pitää sietää. Neuvonen hylkäisi koko suvaitsevaisuuden käsitteen, koska siihen sisältyy "aina tietynlainen alaspäin katsominen" – suvaitseminen sisältää jo sinällään asian, mahdollisesti inhottavan, jota siedetään, sekä siihen liittyvän suvaitsijan.[12]
Unkarilaissyntyinen sosiologian professori Frank Furedi korostaa sitä, että suvaitsevaisuus on alkuperäiseltä merkitykseltään sellaisten näkemysten ja mielipiteiden sietämistä, joiden kanssa kuulija on vahvasti eri mieltä, ja että suvaitsevaisuus edellyttää uskoa siihen, että totuus löydetään parhaiten tiukassa väittelyssä. Käsitettä on Furedin mukaan kuitenkin alettu käyttämään väärässä merkityksessä identiteettien politisoimiseen, ryhmäkonfliktien ratkaisemiseen ja ryhmien vahvistamiseen, vaikka alun perin siinä on ollut kyse yksilöiden vapauden sallimisesta. Käsitteen merkitys on Furedin mukaan liukunut vähitellen kohti tuomitsemattomuutta, huomiointia, hyväksyntää, vahvistamista ja kunnioittamista, sekä usein välinpitämättömyyttä muiden ihmisten tapoja kohtaan. Furedin mukaan tuomitsemisen karttelu on epäsosiaalista ja vastuun välttelyä. Hän huomauttaa myös, että samalla kun suvaitsevaisuudesta puhutaan suureen ääneen, suvaitsemattomuus on lisääntynyt, kun lakeja säädetään vihapuheen valvomiseksi, ilmastodenialistien kimppuun käydään herjauskampanjoin, ja uusateistit solvaavat uskovaisia.[5]
Suvaitsevaisuuden ajureita
muokkaaUCLA-yliopiston metatutkimuksen mukaan suvaitseva ja tasa-arvoinen työyhteisö parantaa yrityksen tuloksia lisäämällä työntekijöiden ja asiakkaiden tyytyväisyyttä ja houkuttelemalla parasta työvoimaa. Suuryrityksistä onkin tullut merkittäviä suvaitsevaisuuden puolustajia, ja suuryritykset ovat olleet keskeisessä roolissa painostuksessa homoseksuaalien ja transsukupuolisten puolesta Yhdysvalloissa.[13]
Katso myös
muokkaaLähteet
muokkaa- Airaksinen, Timo & Gylling, Heta: Suvaitsevaisuus: erään taistelun kuvaus. Arktinen Banaani, 2021. ISBN 978-952-270-443-6.
- Verkeyten, Maykel: The Social Psychology of Tolerance. Routledge, 2023. ISBN 978-1-032-37045-3.
Viitteet
muokkaa- ↑ suvaitsevuus. Kielitoimiston sanakirja. Helsinki: Kotimaisten kielten keskus, 2024.
- ↑ suvaita. Kielitoimiston sanakirja. Helsinki: Kotimaisten kielten keskus, 2024.
- ↑ Airaksinen & Gylling 2021, s. 8.
- ↑ a b c d Verkeyten 2023, s. 38–41.
- ↑ a b Madeleine Bunting: The problem with tolerance The Guardian. 5.9.2011. Viitattu 7.7.2021.
- ↑ Unescon yleiskokous: Declaration of the Principles of Tolerance (Unescon yleiskokouksen 16.11.1995 hyväksymä Suvaitsevaisuuden periaatteiden julistus) 16.11.1995. Unesco. Viitattu 3.4.2011.
- ↑ Tolerance and pluralism as indivisible elements in the promotion and protection of human rights (Commission on Human Rights resolution 1996/19) unhchr.ch. Viitattu 9.11.2007. (englanniksi)
- ↑ Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokouksen resoluutio 36/55: Declaration on the Elimination of All Forms of Intolerance and of Discrimination Based on Religion or Belief 25. marraskuuta 1981. Office of the high commissioner for human rights. Viitattu 9.11.2007.
Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokouksen julkilausuma 48/128: Elimination of all forms of religious intolerance 20.12.1993. University of Minnesota, Human rights library. Arkistoitu 8.9.2007. Viitattu 9.11.2007. Yhdistyneiden kansakuntien Ihmisoikeuksien komissio antanut oman julkilausuman uskonnollisesta suvaitsemattomuudesta (2003/54)-
Yhdistyneiden kansakuntien ihmisoikeuksien komissio: Elimination of all forms of religious intolerance 24.4.2003. Office of the high commissioner for human rights. Viitattu 9.11.2007. - ↑ Airaksinen & Gylling 2021, s. 9.
- ↑ Airaksinen & Gylling 2021, s. 10–11.
- ↑ Airaksinen & Gylling 2021, s. 10, 16–17.
- ↑ Jussi Pullinen: Pitääkö suvaitsemattomuutta suvaita? Filosofi vastaa 2.12.2014. nyt.fi. Viitattu 18.12.2014.
- ↑ Saska Saarikoski HS: Suuryritykset ovat nousseet vastustamaan Trumpin syrjiviä ehdotuksia – suvaitsemattomuus on pahaksi bisnekselle Helsingin Sanomat. 16.12.2016.
Kirjallisuutta
muokkaa- Bury, J. B.: Ajatuksen vapauden historia. (History of freedom of thought, 1914.). Helsinki: Otava, 1917.
Aiheesta muualla
muokkaa- Suvaitsevaisuus Länsi-Euroopassa
- Andrew Fiala: Toleration. Internet Encyclopedia of Philosophy. (englanniksi)