Nanajci
Nanajci (také Hedžové, Goldové nebo Samagirové, vlastním jménem Nani – „původní“; rusky Нанайцы, čínsky 赫哲族, anglicky Nanai people) jsou etnikum žijící v povodí Amuru na jihovýchodě Ruska (Chabarovský kraj) a na severovýchodě Číny (provincie Chej-lung-ťiang). Malá část jich žije na Ukrajině.
Nanajci Нани (Nani) | |
---|---|
![]() | |
Populace | |
přibližně 16 000 | |
![]() | 12 160 [1] |
![]() | 4 245 |
![]() | 42 [2] |
Jazyk(y) | |
ruština, nanajština, čínština | |
Náboženství | |
šamanismus, pravoslaví, lamaismus | |
Příbuzné národy | |
Ulčové, Udegejci, Oročové, Negidalci |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/57/CEM-36-NE-corner.jpg/220px-CEM-36-NE-corner.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/d2/Hezhe_%28Nanai%29_girl.jpg/220px-Hezhe_%28Nanai%29_girl.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/5e/Goldes_shaman_priest_in_his_regalia.png/220px-Goldes_shaman_priest_in_his_regalia.png)
Historie
editovatNanajci jsou s největší pravděpodobností potomci tunguzských kmenů (Džürčeni) z dolního toku Amuru, částečně smísených s mongolskými a turkickými kmeny, které se do těchto míst dostaly během svých nájezdů.
Poprvé se Rusové setkali s Nanajci v 17. století během expedice J. P. Chabarova a V. Pojarkova na dálný ruský východ. Na konci 17. století se s Nanajci setkali misionáři – francouzští jezuité kteří nazývali Nanajce Tartati di Yupi – Tataři v rybích kůžích (označení pro tradiční odívání z rybích kůží). Přímý kontakt Nanajců s Rusy byl však obnoven až v polovině 19. století.
Jazyk
editovatNanajština patří do jižní větve tunguzsko-mandžuské skupiny altajské jazykové rodiny. Většina Nanajců však mluví ruštinou a mandarínskou čínštinou. Nanajština má dva dialekty: hornoamurský a dolnoamurský.
Náboženství a mytologie
editovatNanajci tradičně vyznávají šamanismus s prvky animismu. K náboženským tradicím patří stavění různých ochranných totemů v podobě zvířat či lidí. Poblíž každé vesnice staví Nanajci „ptačí“ totemy – totemy, na jejichž vrcholu je pták vyřezaný ze dřeva. Tyto totemy mají ochrannou funkci a také symbolizují určitou „hranici“ mezi normálním a duchovním světem. V nanajské mytologii jsou kromě ptáků důležitými zvířaty medvěd (Doonta) a tygr (Amba).[3] Od medvěda odvozují tunguzské národy svůj původ. Tygr symbolizuje v nanajské mytologii pána hor a věrného přítele boha oblohy Boa Enduri.[4]
Šaman má úlohu léčitele, věštce a pomáhá zemřelým duším se dostat do budi (svět zemřelých). U Nanajců je ochranný duch nazýván ayámi, ten vstupuje do jeho těla, přiděluje mu zvířecí společníky a také je jeho nebeskou manželkou. Nebeská manželka šamana je typickým prvkem i u mnohých jiných sibiřských národů. V těchto vztazích se odráží klasický motiv smrtelníka a víly či polobohyně, žárlící na smrtelnou manželku.[5]
Nanajci věří, že dříve zde byla pouze voda. Ptáci vytáhli ze dna velký kus země a poté se oddělilo nebe od země. Nakonec díky slunci vznikly hory a nížiny.
Tradiční způsob života
editovatNanajci se tradičně živí rybolovem (specializují se na lov lososů), lovem, sběračstvím a chovem psů. Nanajci mají mnoho druhů tradičních obydlí. Mezi stálá obydlí patří dřevěné chaty a zemnice kryté rákosem a dřevem. K sezonním typům obydlí patří jednoduché přístřešky ze dřeva a rákosu nebo kuželovité stany potažené kůží – čumy.
Folklór
editovatNanajský folklór je podobný folklóru jiných Tunguzských národů z povodí Amuru (Negidalci, Udegejci, Ulčové) a folkloru Nivchů.
Nanajský stopař Děrsu Uzala je hlavním hrdinou knihy Vladimira Arseňjeva a podle něj natočeného filmu režiséra Akiro Kurosawy.
Hudební a ústní tradice
editovatK tradičním hudebním nástrojům patří brumle vyráběná z kovu – muane, a šamanský buben – untu (používaný k šamanským obřadům).[6] Hlavní ústní žánry:
- telunhu – mýty a legendy
- ninhman – epos, pohádky, vlastní příběhy
- yayan, keuken – šamanský zpěv
- dyarin, yayan – zpěv
Kuchyně
editovatZákladem tradiční nanajské kuchyně je rybí maso (hlavně z lososa). Nanajci tradičně připravují jukolu – uzenou nebo sušenou rybu nakrájenou na plátky. Pokud jdou Nanajci na lov, jí plody klanoprašky. Podle nich dodává hrst suchých plodů sílu lovit po celý den bez příjmu potravy.[7]
Tradiční odívání
editovatPůvodně vyráběli Nanajci oděvy z kůží ryb a zvířat žijících v tajze, a z konopných vláken. Díky obchodu s Rusy a Číňany získávali Nanajci hedvábné tkaniny z nichž doposud vyrábějí své tradiční oděvy.
Tradiční nanajské oděvy jsou tvořeny pláštěm, jehož lemy jsou zdobené ornamentální výšivkou a často také kožešinou. Tyto pláště se nejčastěji zapínají na pravém rameně. Ženské oděvy, pokto, jsou delší, barevnější a více zdobenější. Tradiční součástí ženského oděvu je čepice z březové kůry. Tradiční mužský oděv se nazývá agaton-angogdi a je tvořen kratším pláštěm a kalhotami. Mužské oděvy jsou méně barevnější a méně zdobenější. Oděvy lovců sobolů jsou stejného střihu jako oděvy mužské ale jsou barevnější. Součástí loveckého oděvu je čepice s veveřím ocáskem.
Tradiční rukodělné práce
editovatK tradičním řemeslům patří zpracování kovů, vyřezávání dřevěných náboženských artefaktů i předmětů denní potřeby, vyšívání (Nanajci jsou známí bohatou ornamentální výšivkou) a vydělávání kůží.
Fotogalerie
editovat-
nanajské děti; dívky mají tradiční oděvy
-
nanajský lovec
-
nanajský ženský oděv jehož lemy jsou zdobené ornamenty
-
nanajské totemy
Odkazy
editovatReference
editovat- ↑ Populace v Ruska (rusky)
- ↑ Národy Ukrajiny[nedostupný zdroj] (ukrajinsky)
- ↑ Nanajci - Altaic-Wiki Archivováno 18. 2. 2011 na Wayback Machine. (anglicky)
- ↑ Nanajská mytologie (anglicky)
- ↑ ELIADE, Mircea: „Šamanismus a nejstarší techniky extáze“, Praha : Argo, 1997. ISBN 80-7203-153-8. s. 83.
- ↑ Shamanic And Daily Songs From The Amur Basin - emusic.com (anglicky)
- ↑ Dech života – Ginsegold (ukázka produktu Archivováno 21. 9. 2009 na Wayback Machine.)
Související články
editovatExterní odkazy
editovat- Obrázky, zvuky či videa k tématu Nanajci na Wikimedia Commons
- НАНАЙЦЫ - ngu.ru (rusky)
- Zpívající nanajské ženy