terne
Català
Adjectiu
terne m. (femení terna, plural invariable ternes)
- (argot, arcaisme) jove, valent
- «Ya sap que sempre he segut el terne de tota l' horta, y que no hiá ú en Paiporta que me diga chut ni mut.» (Francesc Palanca i Roca, La millor raó el trabuc, 1859)
- «Quedà el carrer netet com una plata de tota aquella jusma sense haver un’ànima terna a qui dir-li guarde Dios.» (Lluís Galiana, Rondalla de rondalles, 1768)
Miscel·lània
- Síl·labes: ter·ne (2)
- Anagrames: enter, entre, etern, renet, renét, rente, Renté, reten, tenre, trene
Romaní
Adjectiu
terne
- forma plural de terno