Torino Football Club
![]() |
Aquest article o secció no cita les fonts o necessita més referències per a la seva verificabilitat. |
Torino Football Club SpA | ||||
Epònim | Torí ![]() | |||
---|---|---|---|---|
Dades | ||||
Sobrenom | I Granata (granes) Il Toro (el brau) | |||
Tipus | club de futbol equip de futbol de l’associació masculina ![]() | |||
Creació | 1906 (AC Torino) 2005 (Torino FC) | |||
Activitat | ||||
Esport | futbol ![]() | |||
Lliga | Serie A | |||
Instal·lació esportiva | Estadi Olímpic de Torí: Torí (Itàlia) . 28.177 ![]() ![]() | |||
Governança corporativa | ||||
Seu | ||||
Presidència | ![]() | |||
Entrenador principal | Ivan Jurić (2021–) ![]() | |||
Propietat de | Urbano Cairo ![]() | |||
Propietari de | ||||
Altres | ||||
Color | granat, blanc | |||
Premis | ||||
Equipament esportiu | ||||
| ||||
Equipament | Joma ![]() | |||
Lloc web | torinofc.it ![]() | |||
El Torino Football Club és un club de futbol amb seu a la ciutat italiana de Torí i que juga a la Sèrie A, la màxima divisió de Lliga italiana de futbol.
Història
[modifica]L'any 1887 es crearen a la ciutat de Torí dues societats esportives anomenades Torino Football & Cricket Club (vestia de vermell i negre) i Nobili Torino (de taronja i negre). Aquestes dues societats es fusionaren l'any 1890 i crearen el FC International Torino (blanc i negre) que esdevingué una de les més importants de la ciutat. Paral·lelament, el 3 de desembre de 1894 es funda el FootBall Club Torinese de groc i negre. El 1900 el Torinese absorbeix l'International.
El 3 de desembre del 1906, de la fusió del Torinese i un grup dissident de la Juve neix el FootBall Club Torino. La temporada 1936 es reanomenà com a AC Torino. El 1958-59 porta el nom de l'sponsor Talmone, i el 1970 adopta el nom Torino Calcio. Finalment, el 9 d'agost del 2005 fou refundat i inscrit a la federació italiana amb el nom de Torino Football Club.
La temporada 1927/28 l'equip guanyà la seva primera Lliga italiana de futbol, això no obstant, la seva època daurada, en la qual fou conegut com a Gran Torino la visqué durant la dècada dels 40, encapçalats pel gran Valentino Mazzola, on l'equip guanyà 5 lligues i 1 copa. Malauradament, aquesta gran generació es veié troncada el 4 de maig de 1949 a l'accident aeri de Superga, on moriren tots els jugadors menys un.
L'any 1992 el Torino fou finalista de la Copa de la UEFA, si bé caigué derrotat enfront de l'Ajax Amsterdam.
Colors i símbols oficials
[modifica]Colors
[modifica]La primera equipació del Torino, lluïda en el primer partit pocs dies després de la seva fundació, contra els jugadors del FC Pro Vercelli 1892, era una samarreta amb ratlles verticals carabasses i negres que es basava en les utilitzades anteriorment pels dos clubs considerats els progenitors històrics del club nounat, concretament l'FC International Torino i el Torinese.[1] Posteriorment, aquesta combinació no es va considerar adequada ja que, per cert, era semblant a la de la casa d'Habsburg, enemics històrics de la l'aleshores casa Savoia regnant a Itàlia. Per tant, davant la necessitat d'adoptar un color definitiu per al nou equip, es va optar per granat.[2]
La versió més acreditada diu que, en aquesta ocasió, es va escollir el color ja utilitzat per la "Brigada de Savoia" que exactament dos segles abans havia contribuït a alliberar Torí, capital del Ducat de Savoia; la brigada havia adoptat un mocador de color sang, en honor al missatger caigut en portar la notícia del triomf. Altres reconstruccions, considerades menys fiables, parlen tant d'un possible homenatge del fundador Alfred Dick al Servette, club de la seva natal Suïssa del qual l'empresari era aficionat, com una referència a la seva samarreta granat; o de l'equip anglès del Sheffield, el club de futbol més antic del món, un color inicialment també manllevat de l'Internazionale Torino.[1] També perviu la hipòtesi d'un tint nascut per casualitat, després de rentats repetits -una reconstrucció que es pot trobar als inicis de moltes altres samarretes de futbol- entre uniformes vermells amb pantalons i mitjons negres; el matís resultant, essent considerat de bon auguri, seria triat aleshores com a segell oficial. Anteriorment, el club de Torí va intentar obtenir l'ús del blau de Savoia, però els monarques italians es van oposar a permetre l'ús del seu color dinàstic per un únic equip, a diferència del que van fer, uns anys després, amb la samarreta blava adoptada pels diversos equips esportius nacionals.[3]
Des d'aleshores, l'uniforme de casa tradicional del Torino està format per una samarreta granat combinada amb pantalons curts blancs, o al seu torn granats, i mitjons negres amb una granada; tanmateix, al llarg de les dècades no era estrany veure l'equip sortir al camp també amb mitjons totalment grant o, sobretot al tombant dels anys 70 i 80, adoptar permanentment un vestit granat monocromàtic. L'uniforme de visita, generalment en colors inversos, inclou una camisa blanca amb ribetes contrastats, pantalons curts granat o de vegades també blancs, i mitjons blancs amb punys granats.[1] Periòdicament també es proposa una samarreta blanca amb una barra diagonal granat com a segona samarreta: es tracta d'un homenatge al club River Plate, entitat argentina que històricament ha mantingut relacions d'agermanament amb el club de Torí, des de l'època de la tragèdia de Superga.[4] Aquest uniforme va debutar per primera vegada el 6 de gener de 1953, en el partit jugat a casa contra el Milan i que va acabar 1-1.[5]
Símbols oficials
[modifica]Escut
[modifica]En tots els escuts utilitzats pel club al llarg de la seva història sempre hi ha un bou en posició rampant,[6] símbol de la ciutat de Torí. L'escut s'utilitza des del 2006. A la temporada 2005-06, la primera després de la fallida del Torino Calcio, l'escut era idèntic a l'actual amb l'excepció de la manca de la data "1906" al costat esquerre de l'escut, afegida per recordar l'any de fundació de l'històric Foot Ball Club Torino.[7]
Als anys 80 l'escut de Torí tenia forma quadrangular, amb les paraules "Torino Calcio" a la part superior i un bou rampant estilitzat a l'interior: aquest símbol encara és molt estimat pels aficionats i va ser votat el 2013 pels lectors de la revista esportiva Guerin Sportivo com l'escut de futbol més bonic de tots els temps.[8] Des del 1990 fins a la fallida, l'escut en ús recordava el que s'utilitzava a l'època del Grande Torino, amb la important diferència que a la part dreta de l'oval hi havia les lletres "T" i "C" (inicials de "Torino Calcio". ") en lloc de les lletres "A", "C" i "T" (inicials de l'"Associazione Calcio Torino").[9]
- Evolució de l'escut
-
Utilitzat fins el 1977.
-
Utilitzat de 1990 a 2005.
Himne
[modifica]L'himne del club és Ancora Toro, escrit per Valerio Liboni, que també és l'autor de Forza Toro alé, himne de Torino des del 1982.[10]
Palmarès
[modifica]- 7 Lligues italianes: 1928, 1942-43, 1945-46, 1946-47, 1947-48, 1948-49 i 1975-76 (A més, fou desposseït de la Lliga de 1927).
- 5 Copes d'Itàlia: 1935-36, 1942-43, 1967-68, 1970-71, 1992-93.
- 1 Copa Mitropa: 1990-91.
- Subcampió de la Copa de la UEFA: 1991-92.
Plantilla 2023-24
[modifica]- A 2 febrer 2024[11]
|
|
Futbolistes històrics destacats
[modifica]Christian Abbiati
Aldo Agroppi
Nicola Amoruso
Enrico Annoni
Antonino Asta
Valerio Bacigalupo
Dino Baggio
Aldo Ballarin
Dino Ballarin
Adolfo Baloncieri
Simone Barone
Enzo Bearzot
Giorgio Bresciani
Pasquale Bruno
Luca Bucci
Luciano Castellini
Eusebio Castigliano
Angelo Cereser
Sandro Cois
Eugenio Corini
Roberto Cravero
Massimo Crippa
Giuseppe Dossena
Rubens Fadini
Marco Ferrante
Giacomo Ferri
Giorgio Ferrini
Stefano Fiore
Natalino Fossati
Diego Fuser
Luca Fusi
Guglielmo Gabetto
Fabio Galante
Giovanni Galli
Francesco Graziani
Giuseppe Grezar
Gianluigi Lentini
Ezio Loik
Cristiano Lucarelli
Luca Marchegiani
Virgilio Maroso
Danilo Martelli
Valentino Mazzola
Romeo Menti
Gigi Meroni
Roberto Mozzini
Roberto Mussi
Roberto Muzzi
Franco Ossola
Eraldo Pecci
Gianluca Pessotto
Silvio Piola
Roberto Policano
Paolino Pulici
Fabio Quagliarella
Mario Rigamonti
Ruggiero Rizzitelli
Roberto Rosato
Alessandro Rosina
Claudio Sala
Patrizio Sala
Franco Selvaggi
Aldo Serena
Andrea Silenzi
Giuliano Terraneo
Christian Vieri
Lido Vieri
Renato Zaccarelli
Patricio Hernández
Julio Libonatti
Beniamino Santos
Toni Polster
Walter Schachner
Vincenzo Scifo
Johan Walem
Fernando
Júnior
Walter Casagrande
Müller
Pinga
Robert Jarni
Krunoslav Jurčić
Joe Baker
Tony Dorigo
Gerry Hitchens
Jocelyn Angloma
Benoît Cauet
Abédi Pelé
Samuel Kuffour
Masashi Oguro
Wim Kieft
Faas Wilkes
Dionisio Arce
Iosif Fabian
Denis Law
Nikola Lazetić
Joaquín Peiró
Martín Vázquez
Hasse Jeppson
Hakan Şükür
Álvaro Recoba
Carlos Aguilera
Enzo Francescoli
Gustavo Méndez
Difusió en la cultura popular
[modifica]El Grande Torino va ser l'equip més reeixit del campionat italià a la segona meitat dels anys quaranta i, segons la revista anglesa FourFourTwo, va ser el tretzè equip més fort de la història del futbol.[12] El seu tràgic final també ha estat el tema central de documentals, pel·lícules i obres literàries. Entre aquestes, el poema Ai campioni del Torino compost l'any 1949 per Mario Luzi,[13] la minisèrie de televisió Il Grande Torino del 2005 de Claudio Bonivento, interpretada per Giuseppe Fiorello, o l'últim episodi de la sèrie de televisió Federico Buffa racconta Storie di Campioni del 2015 de Federico Buffa, emesa a Sky Italia amb motiu del 66è aniversari de la tragèdia de Superga.[14]
Restant en l'àmbit del cinema i la televisió, entre els productes dedicats al Torino trobem el documental Gli 11 moschettieri del 1952 d'Ennio De Concini i Fausto Saraceni, les pel·lícules Ora e per sempre del 2004 de Vincenzo Verdecchi, i Benfica-Torino 4-3 del 2012 d'Andrea Ragusa i Nuno Figueiredo,[15] i la pel·lícula per a televisió La farfalle granata del 2013 centrada en la vida del jugador Luigi Meroni.
En l'àmbit musical, però, hi ha moltes cançons dedicades a l'equip torinès com La forza del Toro, Ragazzo ultrà, Dj Venneri i Vivo il Toro.[16] Al còmic, hi trobem la historieta Paperoga in: soffri, tifoso, soffri publicat per Topolino, que reviu el derbi de Torí, col·loquialment conegut com a derby della Mole amb el Torino traduït com a a «Corino».[17]
Des de 2017 fins al primer de juliol de 2021, la plataforma de televisió Sky Italia va oferir el canal temàtic Torino Channel en el seu paquet de satèl·lit.[18] Des d'aleshores, el canal és accessible directament a través del lloc web de l'empresa.
Referències
[modifica]- ↑ 1,0 1,1 1,2 Welter, 2013, p. 188.
- ↑ «3 dicembre 1906: la Fondazione». Torino FC. Arxivat de l'original el 7 novembre 2016. [Consulta: 6 maig 2024].
- ↑ Welter, 2013, p. 190.
- ↑ Del Vecchio, Francesco «Torna l’omaggio al River Plate per la maglia da trasferta del Torino» (en italià). , 13-09-2010 [Consulta: 6 maig 2024].
- ↑ «Dramma River Plate: piange anche il Torino» (en italià). Notizie.it, 27-06-2011 [Consulta: 6 maig 2024].
- ↑ «Rampant». DIEC2. IEC. [Consulta: 6 maig 2024].
- ↑ Ormezzano, 2006, p. 442.
- ↑ «Football Logos». BRAND-IDENTIKIT. Arxivat de l'original el 3 març 2016. [Consulta: 6 maig 2024].
- ↑ Ormezzano, 2006, p. 369.
- ↑ Beccuti, Marina «Inno al Toro, alla scoperta di Valerio Liboni» (en italià). Torinogranat.it, 06-06-2012 [Consulta: 6 maig 2024].
- ↑ «Prima Squadra Serie A Tim 2022–2023». torinofc.it. Torino Football Club. Arxivat de l'original el 15 gener 2022. [Consulta: 27 gener 2022].
- ↑ «Dall'Inghilterra: il Grande Torino tra le 50 squadre più forti di sempre» (en italià). Torin Oggi, 14-11-2016 [Consulta: 6 maig 2024].
- ↑ «Il Grande Torino è poesia». G'E Local. Arxivat de l'original el 24 maig 2017. [Consulta: 6 maig 2024].
- ↑ «Il Grande Torino. Buffa racconta la leggenda granata». Sky. Arxivat de l'original el 15 agost 2017. [Consulta: 6 maig 2024].
- ↑ «Passerella per la Primavera, Giovanissimi impegnati nei sedicesimi» (en italià). Toro.it, 23-06-2016 [Consulta: 6 maig 2024].
- ↑ Beccuti, Marina «In uscita il Cd Forza Vecchio Cuore Granata». Torinogranata.it, 9 setembre 2013 1llengua=italià [Consulta: 6 maig 2024].
- ↑ Bonino, Andrea «La Disney gioca il derby della Mole. E la Juventus diventa ‘Rubentus’» (en italià). FQ Sport, 30-11-2012 [Consulta: 6 maig 2024].
- ↑ Sutera, Paolo «Torino Channel, debutta su Sky il canale granata» (en italià). TvBlog, 02-02-2017 [Consulta: 6 maig 2024].
Bibliografia
[modifica]- Ormezzano, Gian Paolo. Assolutamente Toro. Diemme. 2006. 720 pàgines. ISBN 978-8889370087
- Welter, Giorgio. Le maglie della Serie A. Ed. Codice Atlantico. 2013. ISBN 978-88-905512-9-1