Conrad Roure i Bofill
Conrad Roure i Bofill (Barcelona, setembre de 1841[1] - 18 d'abril de 1928[2][3]) va ser un dramaturg, periodista, publicista i advocat català.[4]
![]() ![]() | |
Biografia | |
---|---|
Naixement | setembre 1841 ![]() Barcelona ![]() |
Mort | 18 abril 1928 ![]() Barcelona ![]() |
Activitat | |
Ocupació | escriptor, advocat, autor ![]() |
Nom de ploma | Pau Bunyegas ![]() |
Fills | Alfons Roure i Brugulat ![]() |
![]() |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/bf/Iliada_Conrad_Roure.jpg/220px-Iliada_Conrad_Roure.jpg)
Biografia
modificaEls seus articles de records i vivències publicats al diari El Diluvio van ser recollits en tres volums amb el títol de "Recuerdos de mi larga vida".
Llicenciat en dret, autor dramàtic i periodista. Formà part del grup de defensors "Del català que ara es parla", juntament amb Anton i Josep Feliu i Codina, Frederic Soler, Eduard Vidal i Valenciano, Albert Llanas… Aquesta tendència cultural s'oposava al català Jocfloralesc que proposaven els prohoms de la Renaixença.
Fou seguidor de Valentí Almirall, com molts d'aquest joves amics que van fer una evolució ideològica semblant, passant del Progressisme al republicanisme federal.
Fou director i únic redactor de la publicació El noy de la mare. Sota el pseudònim de Pau Bunyegas va participar en nombroses publicacions de l'època: "Un Tros de Paper", "Lo Gay Saber", "La Renaixensa", "La Ilustració Catalana", "La Campana de Gràcia", "L'Avenç", "L'Esquella de la Torratxa", entre d'altres.
A ell es deu la primera traducció completa al català de la Ilíada, si bé amb caràcter indirecte, a partir de la versió francesa de Pierre Giguet.[5]
L'historiador Josep Pich Mitjana ha editat, en nou volums, les seves memòries titulades: Recuerdos de mi larga vida. Costumbres, anécdotas, acontecimientos y sucesos acaecidos en la ciudad de Barcelona, desde el 1850 hasta el 1900, que van ser publicades originàriament al diari El Diluvio entre 1925 i 1928.[6]
Casat el 1873[7] amb Sebastiana Maria Brugulat i Galindo. Van ser pares de l'escriptor Alfons Roure i Brugulat (1889-1962).
Obra dramàtica
modificaL'Ocasió fa el Lladre, comèdia en un acte de Conrad Roure. Edició publicada a Barcelona l'any 1913 dins la col·lecció Lectura Popular Biblioteca d'autors catalans de la Ilustració Catalana - Una noia és per a un rei, estrenada al Teatre Romea, el 29 de setembre de 1867.
- La comèdia de Falset, estrenada al teatre Romea, el 18 de gener de 1869.
- Un pom de violes, estrenada al teatre Romea, el 30 de desembre de 1869.
- El tret per la culata, estrenada al teatre Romea, el 12 de maig de 1870.
- De teulades en amunt, amb música de Josep Ribera i Miró. Estrenada al Teatre Tívoli de Barcelona el 28 d'agost de 1872.
- Divendres, estrenada al teatre Romea, el 22 d'octubre de 1872.
- L'ocasió fa el lladre, estrenada al teatre Romea, el 2 de desembre de 1872.
- Un mal tanto, estrenada al teatre Romea, el 22 de març de 1877.
- El meu modo de pensar, estrenada al teatre Romea, l'1 març de 1878.
- Claris, estrenada al teatre Romea, el 25 novembre de 1880.
- Montserrat, estrenada al teatre Romea, 23 de febrer de 1882.
- Lo castell i la masia, drama en tres actes.
- Passions funestes, en col·laboració amb en Modest Urgell, drama en tres actes.
- La vida al encant, comèdia en un acte.
- Un fi de festa, comèdia en un acte.
- Lo quarto dels mals endressos, comèdia en un acte.
- Matrimonis a Montserrat, sarsuela en dos actes.
- La Casamentera, comèdia en un acte.
- 13!, comèdia en un acte.
- La Marmota, paròdia en un acte.
Referències
modifica- ↑ Consta en el índex de naixements de 1841 de l'Ajuntament de Barcelona corresponent als mesos anteriors a l'obligació de registrar civilment els naixements, que entrà en vigor l1 d'octubre de 1841. Apareix cap al final de l'índex anterior a l'1 d'octubre.
- ↑ «Hemeroteca de la Vanguardia dia 20 d'abril de 1928.Pàg.2». La Vanguardia, 20-04-1928. [Consulta: 31 juliol 2019].
- ↑ «Los que mueren - Don Conrado Roure». El Diluvio, 19-04-1928, pàg. 14.
- ↑ «Drama romàntic». Web del museu. Centre de Documentació i Museu de les Arts Escèniques, 2012. [Consulta: 26 octubre 2012].
- ↑ Segalá y Estalella, Luis. El Renacimiento Helénico en Cataluña. Discurso inaugural leído en la solemne apertura del curso académico de 1916 a 1917 ante el Claustro de la Universidad de Barcelona (pdf) (en castellà). Barcelona: Tipografía La Académica, de Serra Hnos. y Russell, 1916, pàg. 85 [Consulta: 10 agost 2017].
- ↑ «Conrad Roure». Enciclopèdia de les Arts Escèniques Catalanes. Institut del Teatre. [Consulta: 28 desembre 2021].
- ↑ «Matrimonis. Any 1873.Registre núm.339». Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona, 22-02-1873. [Consulta: 31 juliol 2019].
Enllaços externs
modifica- "De Troia a Ítaca". «Referència a la traducció de la Ilíada de Conrad Roure a la revista "La llumanera de Nova York", el 1879.» (html). [Consulta: 29 octubre 2010].
- "De Troia a Ítaca". «Primers versos (invocació a la Musa) de la traducció de la Ilíada de Conrad Roure» (html). [Consulta: 29 octubre 2010].